Номер провадження: 22-ц/813/1428/20 
Номер справи місцевого суду: 1527/2-348/11
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: 

головуючого судді: Драгомерецького М.М.
суддів колегії: Дрішлюка А.І., 
Черевка П.М.,
при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Горецька В.М., орган опіки та піклування Суворовської райадміністрації, про визнання недійсним договору дарування, визнання дійсним договору застави, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, визнання права власності на гараж та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення вартості комунальних послуг, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Колмакова Нонна Вікторівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В:
На розгляді Суворовського районного суду м. Одеси перебували цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Горецька В.М., орган опіки та піклування Суворовської райадміністрації, про визнання недійсним договору дарування, визнання дійсним договору застави, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, визнання права власності на гараж та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення вартості комунальних послуг, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Колмакова Н.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу.
03 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поноволення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по даній справі, посилаючись на те, що у зв`язку з оскарженням прийнятого рішення, розглядом заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, строк, вказаний у виконавчому листі до 15 травня 2015 року було пропущено з поважних причин.
Справу розглянуто за відсутності сторін.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2019 року вимоги заяви задоволено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі, крім ОСОБА_3 , не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. 
Крім того, інтереси позивача ОСОБА_1 представляє його довірена особа. 
Від скаржника ОСОБА_4 та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відмовою від свого адвоката напередодні судового засідання, що свідчить про зловживання своїми процесуальними правами, оскільки справа перебуває на розгляді в апеляційному суді тривалий час, тому вказана заява не підлягає задоволенню.
Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином сповіщених сторін у справі в судове засідання не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено, що 03 березня 2014 року Суворовським районним судом м. Одеси було прийнято рішення у даній справі, яким позовні вимоги   ОСОБА_1 задоволено частково:  визнано договір дарування  3/4 частин  квартири АДРЕСА_1 ,  укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 22 січня 2002 року  та посвідчений  приватним нотаріусом  ОМНО Горецькою В.М. і зареєстрований в реєстрі  за №670,  недійсним в частині  відчуження 1/4 частини належної ОСОБА_8 ; встановлено факт прийняття спадщини  у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 , померлого   ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування  за законом після смерті     ОСОБА_8 , померлого   ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 
12 березня 2014 року на вказане рішення ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, 11 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу.
15 травня 2014 року апеляційним судом Одеської області вказані апеляційні скарги відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.
06 червня 2014 року ОСОБА_1 отримав виконавчий лист з правом пред`явлення до виконання у строк до 15 травня 2015 року.
22 липня 2014 року ухвалою апеляційного суду Одеської області апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9 закрито.
12 листопада 2014 року ухвалою ВССУ ухвалу апеляційного суду залишено без змін.
22 травня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2014 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.
21 квітня 2015 року вказану заяву розглянуто та залишено без задоволення.
28 липня 2015 року ОСОБА_3 повторно звернулася до суду із заявою про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
10 жовтня 2017 року заява ОСОБА_3 залишена без задоволення, а постановою апеляційного суду Одеської області від 03 травня 2018 року ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року залишено без змін. 
24 жовтня 2018 року представник ОСОБА_1 отримав виконавчий лист, строк для пред`явлення до виконання якого був до 15 травня 2017 року.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.
Відповідно до ч. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року), який був чинним на момент видачі виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред`явленні до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Заявник повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 06 червня 2014 року ОСОБА_1 отримав виконавчий лист з правом пред`явлення до виконання у строк до 15 травня 2015 року. Крім того, ним було отримано новий виконавчий лист 24 жовтня 2018 року зі строком для пред`явлення до виконання - до 15 травня 2017 року.
Обов`язок щодо своєчасного пред`явлення виконавчого листа до виконання покладається на стягувача.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).
На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ «Богонос проти Росії» від 05 лютого 2004 року).
Положення Закону України «Про виконавче провадження», що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.
Протягом цього строку позивач, який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до виконання.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової (юридичної) визначеності, які є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (зокрема, рішення у справах «Єлоєв проти України», «Новік проти України»).
У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.
Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заявник посилався на тривалий розгляд справи за заявою ОСОБА_3 про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами. 
Однак, не можна визнати поважними вказані заявником причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, які б перешкоджали заявнику у межах строку, визначеного Закону України «Про виконавче провадження», пред`явити отриманий позивачем ОСОБА_1 виконавчий лист до виконання.
Пред`явлення виконавчого листа до виконання взагалі не відбулось, тобто майже протягом п`яти років, заявник не вчиняв реальні дії щодо пред`явлення виконавчого документу до виконання. Інших доказів, які б свідчили про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для вчинення процесуальних дій, заявником не подано.
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та передчасно вирішив питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367 ч. 1, 2, 374 ч. 1 п. 6, 379 ч. 1, 3, 4, 381 - 384 ЦПК України,Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-
       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 задовольнити частково, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2019 року скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає. 
Повний текст судового рішення складено: 02 березня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький 

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко