ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/7068/18                                                Суддя першої інстанції: Каракашьян С.К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Епель О.В., Карпушової О.В.,
при секретарі                     - Ліневській В.В.,
розглянувши відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу генерального прокурора, третя особа - Національна академія прокуратури України, про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У травні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України (далі - Відповідач, ГП України), у подальшому заміненої на Офіс генерального прокурора, третя особа - Національна академія прокуратури України (далі - Третя особа, НАП України), про:
- визнання неправомірними дій ГП України щодо відмови ОСОБА_1 у наданні довідки про розмір заробітної плати за посадою, з якої остання вийшла на пенсію, тобто за посадою доцента-заступника начальника самостійного відділу ГП України;
- зобов`язання ГП України надати ОСОБА_1 довідку станом на 01.10.2017 року про розмір заробітної плати працюючого на посаді доцента - заступника начальника самостійного відділу Генеральної прокуратури України з урахуванням фактично отримуваних виплат, на які нараховуються страхові внески і з яких було призначено пенсію і умов праці, що існували на день звільнення, а саме: окладу, класного чину, надбавки за вислугу років, щомісячні премії, надбавки за виконання особливо важливої роботи, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» з урахуванням нових схем посадових окладів відповідних категорій працівників прокуратури в редакції постанови Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури». 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин не прийнято і не діють нормативно-правові акти, які регламентують умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівниками прокуратури, оскільки відсутні законодавчо визначені умови для такого перерахунку у цілому.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, оскаржуване рішення суду є передчасним, адже у провадженні Верховного Суду перебуває зразкова справа №825/506/18, щодо якої справа №826/7068/18 є типовою, по-друге, спірні правовідносини стосуються лише питання видачі довідки про заробітну плату, а тому, відмовляючи в її видачі з не передбачених законодавством підстав, Відповідач фактично перебрав на себе функції органу Пенсійного фонду України, по-третє, відсутність визначеного Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку пенсії працівникам прокуратури не може бути підставою для відмови у видачі довідки про заробітну плату, у той час як право на перерахунок закріплено у ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», по-четверте, застосуванню до спірних правовідносин підлягають приписи ч. 13, ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у первинній редакції, а також норми ст. ст. 8, 22 та ч. 1 ст. 58 Конституції України як норми прямої дії, а тому суд прийшов до безпідставного висновку про відсутність нормативного акту, який їх врегульовує, по-п`яте, розробка нормативної бази для індексації і перерахунку пенсій працівникам МВС, СБ України та інших органів ставить у дискримінаційне становище працівників органів прокуратури.
Після усунення визначених в ухвалі від 29.10.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 19.12.2018 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ГП України просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовувала тим, що суд прийшов до правильного висновку про неможливість визнання протиправними дій Відповідача з відмови у видачі Позивачу довідки про заробітну плату, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відсутній нормативний акт, який регламентує умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури. Окремо звертає увагу, що припинення трудових відносин між ОСОБА_1 і ГП України з 28.03.2014 року свідчить про неможливість видачі довідки про її заробітну плату станом на 01.10.2017 року.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.01.2019 року.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №825/506/18.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 року клопотання ОСОБА_1 задоволено - поновлено апеляційне провадження у даній справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.02.2020 року, яке було відкладено у подальшому на 26.02.2020 року.
Також, разом з клопотанням про поновлення провадження у справі від Позивача надійшли пояснення, в яких останній просить врахувати, що більш як третина суддів Великої Палати Верховного Суду не погодилася із судовим рішенням у зразковій справі №825/506/18, виклавши свою позиції в окремих думках. Крім того, наголошує на тому, що постановою Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі №826/8546/18 залишено без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсії працівникам прокуратури та зобов`язано Уряд України протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури. Поряд з викладеним, звертає увагу на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(ІІ)/2019, яким визнано неконституційним положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки умови та порядок перерахунку пенсій прокурорів має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом. Наведене, на переконання Апелянта, свідчить, що в основу рішення Верховного Суду у зразковій справі №825/506/19 покладено норми Закону України «Про прокуратуру», які визнані неконституційними.
У судовому засіданні Позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.
Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером органів прокуратури та їй з лютого 2009 року була призначена пенсія відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з максимального розміру - 90% від чинної на той час заробітної плати на відповідній посаді працівника прокуратури.
У зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» ОСОБА_1 звернулася до ГП України із заявою від 06.11.2017 року, в якій просила підготувати і надати їй довідку про заробітну плату, необхідну для перерахунку пенсії (а.с. 78-80).
Листом від 15.11.2017 року №18-1651вих-17 Відповідач повідомив Позивача про відсутність правових підстав для видачі запитуваної довідки, оскільки не прийнятий нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України щодо визначення порядку перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 20-21).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 85, 92 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ та ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, ряду підзаконних актів, а також правових позицій Верховного Суду у справі №674/900/16-а і в зразковій справі №825/506/18, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин нормативно не регламентовані порядок і умови перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Умови пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури до 15 липня 2015 року визначалися статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, частиною 13 якої було передбачено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Згідно ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Водночас, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII, яким, зокрема, ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ викладено у новій редакції, відповідно до якої умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Отже, починаючи з 01.01.2015 року законодавець делегував Уряду України повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.
15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ, згідно пп. 1 п. 3 розд. ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.
При цьому, відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, на час прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», з якою ОСОБА_1 пов`язує виникнення у неї права на перерахунок пенсії, а також на момент її звернення до ГП України із заявою про видачу довідки про заробітну плату з метою її пред`явлення до органу Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії, частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність, а визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України. При цьому Уряд України відповідний нормативно-правовий акт не прийняв і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначив.
Посилання Апелянта на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(ІІ)/2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (визнано неконституційним) положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, судова колегія у контексті чинного правового регулювання, вважає помилковим з огляду на таке.
Так, у резолютивній частині згаданого рішення Конституційним Судом України встановлено порядок його виконання, за яким положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення; ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції, якою було регламентовано умови і порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури.
Отже, за чинного станом на листопад 2017 року правового регулювання спірних правовідносин відсутні підстави стверджувати про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, адже приписи ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII у первинній редакції відновили свою дію лише з 13.12.2019 року.
Крім цього, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що 11.10.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ, яким викладено у новій редакції, зокрема, п. 13 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого у разі якщо особі призначено пенсію, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Посилання Апелянта на порушення статті 22 Конституції України у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже на момент виникнення спірних правовідносин ні Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII, яким, зокрема, ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ викладено у новій редакції, ні ч. 20 ст. 86 Закону України № 1697-VІІ не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у пункті 2.1 мотивувальної частини рішення від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Надаючи оцінку твердженню ОСОБА_1 про те, що, отримавши пенсійне забезпечення згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, остання отримала також гарантії, що на підставі ч. 18 ст. 50-1 вказаного закону при наявності у неї додаткових документів про збільшення заробітної плати працюючого працівника прокуратури на тій категорії посад, з якої вона вийшла на пенсію, має право на перерахунок пенсії, суд вважає за необхідне зазначити таке.
У вже згаданому вище рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 наголошено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Крім того, у рішенні від 03.06.2014 року у справі «Великода проти України» Європейський суд з прав людини, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Європейський суд з прав людини дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не відповідно до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.
Таким чином, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII був чинним, а також те, що відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій станом на листопад 2017 року було покладено на Кабінет Міністрів України, Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі №825/506/18 дійшла висновку, що посилання Апелянта на звуження його прав та соціальних гарантій є помилковими, оскільки саме Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходи щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту, а наслідки внесення змін до законодавства, що врегульовували правовідносини, пов`язані з пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, не відносяться до компетенції Відповідача та органів Пенсійного фонду України.
Суд апеляційної інстанції, поряд з викладеним, вважає за необхідне зауважити, що наказом від 03.12.2003 року № 319/144 Міністерство праці та соціальної політики України і Головне управління державної служби України затвердили Порядок видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій державним службовцям у разі ліквідації органів, з яких особа вийшла на пенсію, а також перейменування (відсутності) посад. У вказаному порядку, зокрема, встановлено форму, зміст та зразок довідки, визначено, які елементи складу заробітної плати належить включати до неї, на підставі якого нормативного положення вона видається і для яких цілей.
Наказом від 19.07.2010 року № 195 Міністерство праці та соціальної політики України затвердило Порядок видачі довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, що відряджалися для виконання службових обов`язків до органів державної влади, місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, ліквідованих без визначення правонаступника, та були звільнені зі служби у зв`язку з виходом на пенсію безпосередньо з посад, на яких вони перебували, або у разі перейменування (відсутності) посад. Пунктом 3 цього Порядку визначено, що якщо на момент виникнення права на перерахунок пенсії посада, з якої особа звільнена зі служби у зв`язку з виходом на пенсію, відсутня у схемах посадових окладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України для відповідного органу державної влади, до якого відряджалися особи для виконання службових обов`язків, довідки видають ці органи державної влади в порядку, визначеному пунктом 6 Порядку № 319/144.
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 року № 15-1 «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах № 2а-8893/12/2670, № 2а-4753/09/2670» затверджено форму довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Матеріали справи свідчать, що за наявності права на перерахунок пенсії за вислугу років пенсіонерам органів прокуратури на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ органами прокуратури України визнавалися і застосовувалися вказані вище порядки як універсальні для забезпечення права на перерахунок пенсії за вислугу років пенсіонерам органів прокуратури.
Проте, постановою Правління Пенсійного фонду України від 04.07.2016 року № 15-2 «Про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1» з пункту 1 цієї постанови виключений, зокрема, абзац третій щодо затвердження форми довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію.
Постанови Правління фонду України від 04.09.2013 року № 15-1 та 04.07.2016 року № 15-2 втратили чинність на підставі постанови правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям».
Згідно наказу Міністерства соціальної політики України, Національного агентства України з питань державної служби від 23.03.2017 року № 454/64 наказ Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління Державної служби України від 03.12.2003 року № 319/144 визнаний таким, що втратив чинність. Наказ набрав чинності з 21.07.2017 року.
Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до ГП України із заявою про видачу довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії положення нормативно-правових актів, якими затверджувалась форма такої довідки та визначався порядок її заповнення, втратили чинність, а іншого нормативного-правового акта, який би регламентував підстави, форму, зміст, механізм та суб`єкта видачі відповідної довідки, немає.
За таких обставин, а також ураховуючи відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивача, у Відповідача не було підстав для видачі Позивачу відповідної довідки, у зв`язку із чим відмова в її видачі з одночасним роз`ясненням при цьому суті змін до пенсійного законодавства України не може вказувати на протиправність дій органу прокуратури.
Крім іншого, відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Указана правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій справі № 825/506/18, щодо якої справа № 826/7068/18 є типовою. Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи при ухваленні рішення у типовій справі. Окрема ж думка суддів Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається Апелянта, до правових висновків Верховного Суду не належить, а тому не має обов`язкового характеру при ухваленні рішення у типовій справі.
Посилання Апелянта на положення ст. 49 Кодексу законів про працю України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві судова колегія у межах спірних правовідносин вважає помилковим з огляду на таке.
Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
Тобто, положеннями вказаної статті регламентовано обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати саме працівникові довідку виключно про його роботу на даному підприємстві. Відтак, обов`язку власника або уповноваженого ним органу видати довідку колишньому працівникові про роботу, яка перебуває поза межами періоду трудових відносин між ними, вказана норма статті 49 Кодексу законів про працю України не встановлює.
Щодо посилання Позивача в апеляційній скарзі на те, що розробка нормативної бази для індексації і перерахунку пенсій працівникам МВС, СБ України та інших органів ставить у дискримінаційне становище працівників органів прокуратури, щодо яких відповідного акту прийнято не було, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Постановою Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі №826/8546/18 залишені без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 року, якими визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» 1697-VII та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.
Тобто, рішенням суду у справі №826/8546/18 було встановлено факт бездіяльності Уряду України щодо неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» 1697-VII. Викладене, у свою чергу, вказує, що на момент розгляду судом апеляційної інстанції даної справи було вирішено спір щодо безпідставної відсутності порядку та умов перерахунку пенсій працівника прокуратури, який мав би затверджувати Кабінет Міністрів України.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 291, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            О.В. Епель

                                                                                                    О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено «26» лютого 2020 року.