Ухвала
Іменем України
 
09 січня 2020 року
м. Київ
справа №161/276/19
провадження № 61-18666ск19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - Юзікова Георгія Станіславовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 05 грудня              2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
22 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що в період з 03 грудня 2018 року по 05 грудня 2018 року відповідач безпідставно видав кредитні кошти невідомій особі, яка шляхом незаконного віддаленого доступу подавала заявки на укладення кредитних договорів на його ім`я.
Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно списані з рахунку кошти в розмірі 22 805,24 грн та 10 000 грн моральної шкоди. Крім того, просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 22 805,24 грн безпідставно списаних коштів та 1 000 грн моральної шкоди.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 6 000 грн понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Волинського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року апеляційну скаргу  АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року в даній справі в частині стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
В позові  ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення 1 000 грн моральної шкоди відмовлено.
В решті рішення суду залишено без змін.
18 грудня 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Юзіков Г. С. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційного скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 05 грудня                      2019 року в частині задоволення позовних вимог, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Судами встановлено, що між сторонами було укладено договір на відкриття та обслуговування карткового рахунку № SAMDNWFC00009292490                       від 16 вересня 2014 року.
Згідно банківської виписки в період з 03 грудня 2018 року по 05 грудня                  2018 року відповідач, зокрема, за електронним запитом: 03 грудня 2018 року провів платіж, списавши з кредитних коштів позивача суму в розмірі                             22 039,13 грн (у валюті операції), 22 700,27 грн (у валюті карти) та 887,27 грн (комісії) код квитанції 11202309793501; 04 грудня 2018 року провів платіж, списавши з кредитних коштів позивача суму 22 039,13 грн (у валюті операції), 22 700,27 грн (у валюті карти) та 887,30 грн (комісії) код квитанції 11202461614501; 04 грудня 2018 року видано суму коштів 10 000 грн на підставі укладеного від імені позивача договору на швидкий кредит                            № 18120417634153; 04 грудня 2018 року видав суму коштів 5 000 грн на підставі укладеного від імені позивача договору на швидкий кредит                              № 18120417634169; 04 грудня 2018 року провів платіж, списавши з кредитних коштів позивача суму в розмірі 18 503,12 грн (у валюті операції), 19 058,21 грн (у валюті карти) та 746,21 грн (комісії) код квитанції 11202463559501;                           04 грудня 2018 року провів платіж, списавши з кредитних коштів позивача суму в розмірі 102 грн (у валюті операції), 106,08 грн (у валюті карти) та               4,08 грн (комісії) в користь ОСОБА_2 .
На підставі поданих позивачем 04 грудня 2018 року заяв про повернення незаконно списаних коштів та отримання кредитів, відповідач повернув ОСОБА_1 41 758,48 грн, зокрема 04 грудня 2018 року суму в розмірі           22 039,13 грн та суму в розмірі 18 503,12 грн, як кошти за скасованим платежем, 05 грудня 2018 року суму в розмірі 1 216,23 грн, як комісію.
Однак, в результаті проведених операцій залишок боргу, який рахується за позивачем складає 7 805,24 грн та 15 000,00 грн, що всього становить                      22 805,24 грн.
04 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області з повідомленням про вчинення злочину, яке було зареєстроване 05 грудня 2018 року в ЄРДР під № 12018030010004481 за правовою кваліфікацією: частина перша статті 185 КК України.
У пункті 1.1.5.14 цих Умов та Правил надання банківських послуг банком визначено, що клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему «Приват24» з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації.
Відповідно до пунктів 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач наступного дня після першого несанкціонованого списання коштів з його рахунку про даний факт повідомив банк, звернувшись безпосередньо у відділення АТ КБ «Приватбанк» з вимогою вчинення дій щодо блокування операцій по картці та повернення коштів. Банк повернув ОСОБА_1 частково кошти в сумі             41 758,48 грн, після чого у зв`язку з наявністю залишку боргу, останній звернувся 10 грудня 2018 року із письмовою заявою до банку.
Крім того, 04 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся і до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення злочину, за якою триває досудове розслідування кримінального провадження.
Відповідач доказів того, що ОСОБА_1 порушив Умови та Правила надання банківських послуг, своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, АТ КБ «ПриватБанк» суду не надав.
Суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку в частині стягнення 22 805,24 грн безпідставно списаних коштів.
Таким чином, є правильним висновок судів попередніх інстанцій про те, що банком не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за карткою, та ОСОБА_1 , виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив банк та правоохоронні органи про цей факт, враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).
Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішенням, законність та обґрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.
Ураховуючи наведене, оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотримання норм процесуального права. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - Юзікова Георгія Станіславовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових коштів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. С. Висоцька  	
 	І. М. Фаловська