Дата документу 15.01.2020 Справа № 320/2841/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 320/2841/18                                         Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/152/2020 Ковальова Ю.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.        
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В.
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 04 вересня 2010 року між ним та відповідачем ВРАЦС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис у книзі реєстрації шлюбів № 709 від 04 вересня 2010 року. 
06 січня 2015 року шлюб між ним та відповідачем розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про що зроблено відповідний запис №1 від 06 січня 2015 року.
У період шлюбу колишньою дружиною ОСОБА_3 23 грудня 2013 року відповідно до договору купівлі-продажу придбано земельну ділянку загальним розміром 0,0033 га, кадастровий номер 2310700000:02:006:0173, розташовану у АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для обслуговування існуючого капітального гаражу.        Вказана земельна ділянка з існуючим гаражем була придбана за 100 000 грн. 
У подальшому відповідно до витягу із єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 08.09.2014 року було зареєстровано право власності на капітальний гараж, розташований у АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
Після припинення шлюбних відносин він та відповідач у добровільному порядку розділили майно, яке було придбано у період шлюбу не мають можливості.
Але майже через три роки ОСОБА_3 з відповідною позовною заявою про поділ майна подружжя звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду, відповідно до якої вимагає від нього матеріальної компенсації за проведений ремонт у квартирі, яка належить йому на праві власності, при цьому не ставить питання про поділ придбаної у період шлюбу земельної ділянки та капітального гаражу, які знаходяться у АДРЕСА_1 , та які є сумісною власністю подружжя. 
У добровільному порядку дійти згоди про поділ сумісного майна він та відповідачка не можуть.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд розділити між ним та відповідачем сумісне майно подружжя: земельну ділянку площею 0,0033 га кадастровий номер 2310700000:02:006:0173, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; капітальний гараж загальною площею 22,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; шляхом визнання права власності за ОСОБА_4 на 1/2 частку вказаної земельної ділянки та на 1/2 частку зазначеного капітального гаражу.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року позов задоволено частково.
Поділено майно, набуте під час шлюбу ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку, площею 0,0033 га, кадастровий номер 2310700000:02:006:0173, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0033 га, кадастровий номер 231070000:02:006:0173, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0033 га, кадастровий номер 231070000:02:006:0173, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті позовних вимог - відмовлено.
               У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не надана належна оцінка доказам по справі. Позивачем не доведенно вкладення належних йому коштів у фінансування будівництва гаражу яке відбувалось у період окремого проживання сторін. Судом незаконно спростований доказ відповідача про наявність боргових зобов`язань в період шлюбу. Не підтверджена ціна позову, не проведена нормативно-грошова оцінка майна. Залишилось поза увагою суду, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власністю подружжя. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог про поділ майна подружжя.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 04 вересня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Мелітопольському відділі реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 709.
               23 грудня 2013 року відповідно до договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 придбано земельну ділянку загальним розміром 0,0033 га, кадастровий номер 2310700000:02:006:0173, розташовану у АДРЕСА_1 , вид використання - для розміщення та обслуговування діючого капітального гаража. Як вказано в договорі, земельна ділянка купується за спільні кошти подружжя за згодою чоловіка покупця - ОСОБА_2 .
               Нотаріально засвідченою заявою від 23 грудня 2013 року ОСОБА_2 надано згоду своїй дружині ОСОБА_3 на купівлю за їхні спільні кошти земельної ділянки площею 0,0033 га, кадастровий номер якої 2310700000:02:006:0173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Погодився з тим, що всі суттєві умови договору купівлі-продажу, в тому числі ціна та порядок розрахунків, визначались дружиною самостійно на її власний розсуд.
               З квітня 2014 року шлюбні відносини між сторонами припинено.
               08.09.2014 року зареєстровано право власності на гараж загальною площею 22,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
               06 січня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище - « ОСОБА_6 ».
               16 вересня 2016 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 .. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « ОСОБА_9 ».
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як вбачається зі змісту ст. ст. 57, 60 СК України, майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності, якщо належними та допустимими доказами не буде доведено, що це майно набуте одним із подружжя за особисті кошти.
З встановленого за матеріалами справи вбачається, що спірна земельна ділянка загальним розміром 0,0033 га, кадастровий номер 2310700000:02:006:0173, розташована у АДРЕСА_1 була придбана за спільні грошові кошти сторін, під час перебування їх у шлюбі, а тому висновок суду першої інстанції про те, що вона належить кожному із них на праві спільної сумісної власності в рівних частках є обґрунтованим.
У ході розгляду справи в суді першої інстанції та у апеляційній скарзі, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що земельна ділянка придбана за кошти її батька -  ОСОБА_10  та у якості доказу надано розписку від 15.12.2013 року про отримання нею від ОСОБА_10 коштів на її придбання за особисті кошти. 
Дослідивши зазначений довід відповідача суд першої інстанції дійшов висновку з яким погоджується і колегія, що факт існування відносин позики між нею та ОСОБА_10 не може бути доказом придбання земельної ділянки саме за запозичені кошти, вказані обставини не є підтвердженням передачі її особистих коштів за ділянку, оскільки є лише припущенням.
Більш того, зазначений довід спростовується і нотаріально засвідченою заявою від 23 грудня 2013 року ОСОБА_2 , за змістом якої, надано згоду своїй дружині ОСОБА_3 на купівлю за їхні, саме спільні кошти земельної ділянки площею 0,0033 га, кадастровий номер якої 2310700000:02:006:0173, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Погодився з тим, що всі суттєві умови договору купівлі-продажу, в тому числі ціна та порядок розрахунків, визначались дружиною самостійно на її власний розсуд.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції ні суду ні до апеляційної скарги не додано, тому колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що як позивачу так і відповідачу належить право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. 
Що стосується вимог про поділ гаражу, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки встановлено, що з квітня 2014 року шлюбні відносини між сторонами припинено, після чого 08.09.2014 року, на нього зареєстровано право власності за ОСОБА_3 .
Крім того, згідно до наданої представником відповідача копії декларації про початок виконання будівельних робіт, а саме, будівництва та обслуговування капітального гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , адресованої ОСОБА_3 в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області, дата 31.03.2014 року.
Згідно до копії декларації про готовність об`єкта до експлуатації, замовник- ОСОБА_3 , спірний гараж можна вважати закінченим будівництвом з 08.08.2014. 
Позивачем не надано доказів вкладення належних йому коштів у фінансування будівництва гаражу, яке відбувалися у період окремого проживання сторін.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд повинен був стягнути компенсацію Ѕ частини вартості гаражу є безпідставними, оскільки таких вимог не заявлялось, суд розглядав вимоги у межах позовної заяви. Більш того, як зазначено вище позивач не має взагалі на нього права. 
Безпідставними є і доводи викладені у апеляційній скарзі, щодо строку позовної давності, оскільки суд навів у рішенні обґрунтований висновок з цього питання, з яким погоджується і колегія.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
               Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року по цій справі залишити без змін.
       Дата складання повної постанови 20 січня 2020 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко