Справа №592/1608/19 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Князєв В. Б.	
Номер провадження 33/816/121/20 	Суддя-доповідач Матус В. В. 	
Категорія  183-2 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Матус В. В. ,з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 квітня 2019 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , 
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 – 2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 діб.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384,20 грн., - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2 днів, починаючи з 28 листопада 2018 року, ухилився від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, не прибував до КП «Зеленбуд» СМР для відпрацювання адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, за направленням Зарічного РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, чим порушив п. 13.19 Наказу № 474/5 від 19 березня 2013 року та скоїв правопорушення, передбачене 183-2 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді, скасувати вказану постанову судді та закрити провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Так, ОСОБА_1 зазначає, що про існування оскаржуваної постанови судді йому стало відомо випадково - 14 січня 2020 року, а достовірно лише 16 січня 2020 року, після ознайомлення адвоката зі справою.
За змістом доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на розгляд справи у його відсутність та на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено у його відсутність, а тому він є не допустимим доказом.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, як пропущений з поважної причини, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після  закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 квітня 2019 року була винесена за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Даних проте коли саме ОСОБА_1 отримав копію постанови судді, матеріали справи, не містять. 
Натомість з апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 дізнався про постанову судді лише 14 січня 2020 року.
Враховуючи вказані обставини, з метою забезпечення особі її права доступу до правосуддя для захисту своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 квітня 2019 року, як такий, що пропущений ним з поважних причин.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 ухилився від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 – 2 КУпАП.
Факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених в постанові судді, підтверджується зібраними доказами, які були всебічно, повно досліджені судом першої інстанції, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення № 1 від 23 січня 2019 року, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів не викликає (а. с. 1); копією постанови судді Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183 – 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин (а. с. 2); довідкою про проведену бесіду з ОСОБА_1 з приводу порядку та умов відбування адміністративного стягнення (а. с. 3); направленням ОСОБА_1 до КП «Зелене будівництво» Сумської міської ради, з метою відпрацювання суспільно корисних робіт, не пізніше 28 листопада 2018 року (а. с. 4); повідомленням КП «Зелене будівництво» Сумської міської ради від 5 грудня 2018 року, згідно якого ОСОБА_1 не приступив до відпрацювання суспільно корисних робіт (а. с. 5); рапортом старшого інспектора Зарічного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області Наїнко Я.О., згідно якого через неявку ОСОБА_1 до КП «Зелене будівництво» Сумської міської ради для відпрацювання суспільно корисних робіт, інспектором в телефонному режимі було отримано від ОСОБА_1 відповідь, що неявка на відпрацювання відбувається, через його надходження в КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 5» (а. с. 6); відповіддю Головного лікаря КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 5» від 12 грудня 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 з 27 листопада 2018 року і по 12 грудня 2018 року на стаціонарному лікуванні в КУ «СМКЛ №5», не перебував (а. с. 7); рапортом старшого інспектора Зарічного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області Наїнко Я.О., згідно якого через неявку ОСОБА_1 до КП «Зелене будівництво» Сумської міської ради для відпрацювання суспільно корисних робіт, інспектором в телефонному режимі було повідомлено ОСОБА_1 про необхідність прибуття до органу пробації, з метою надання пояснень. ОСОБА_1 повідомив, що перебуває у м. Києві де нібито проходить лікування, однак назву лікувального закладу називати відмовився (а. с. 9); рапортом старшого інспектора Зарічного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області Наїнко Я.О., згідно якого через неявку ОСОБА_1 до КП «Зелене будівництво» Сумської міської ради для відпрацювання суспільно корисних робіт, інспектором в телефонному режимі було отримано від ОСОБА_1 відповідь, що неявка на відпрацювання відбувається, через його надходження в м. Херсон, де він працює без укладення трудового договору (а. с. 10); письмовими поясненнями посадових осіб КП «Зелене будівництво» Сумської міської ради ОСОБА_2 – інспектор з кадрів та ОСОБА_3 – інженера з охорони праці, які 23 січня 2019 року, які пояснили, що ОСОБА_1 починаючи з 28 листопада 2018 року і до 23 січня 2019 року, жодного разу не звертався до комунального підприємства для відпрацювання суспільно корисних робіт (а. с. 11 - 12). 
Ставити під сумнів об`єктивність вище наведених доказів у судді підстав не було, письмові докази були зібрані, а показання свідків відібрані у встановленому законом порядку, містять необхідні реквізити, підписані свідками без застережень та в матеріалах справи відсутні будь які дані про те, що вказані пояснення свідки давали внаслідок впливу на них.
Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що не відбував стягнення, оскільки сплачував аліменти та оскаржував рішення про стягнення аліментів на утримання дитини в порядку цивільного судочинства.   
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 – 2 КУпАП є обґрунтованим і вмотивованим.
Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.
Суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 про те, що він належним чином не був сповіщений про час та місце розгляду справи, чим було порушено його права, позаяк такі твердження не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.
В ст. 129 Конституції України закріплено, що розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов?язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.
Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов?язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов?язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
В той же час, доводи апелянта при обґрунтуванні неявки ОСОБА_1 до судового засідання зводяться до аргументу, що він не повідомлявся судом, однак з поштового повідомлення (а. с. 15) вбачається, що ОСОБА_1 8 лютого 2019 року був повідомлений про необхідність явки у судове засідання 13 лютого 2019 року, однак не з?явився, тому суддею 13 лютого 2019 року та 1 березня 2019 року були застосовані приводи, які виконані не були через відсутність ОСОБА_1 за місцем свого проживання.
Крім того, 17 квітня 2019 року ОСОБА_1 особисто було подано до суду документи пов`язані з розглядом справи по сплаті ним аліментів (а. с. 23 - 28), підстав вважати, що документи подавалися не ним у суду апеляційної інстанції не має, оскільки підписи у справі співпадають з підписами на поданих документах, крім того зміст поданих документів суду вказує на їх персональний характер, тобто це документи які стосуються виключно ОСОБА_1 , а саме, спору стосовно аліментів, і не могли бути у розпорядженні сторонніх осіб.
Таким чином, чином ОСОБА_1 не тільки знав про розгляд справи відносно нього в суді за ст. 183 – 2 КУпАП, а й подавав документи судді, що зайвий раз підтверджувало його обізнаність, а тому суддею обґрунтовано було розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 , оскільки останній відповідно до вимог ст. 268 КУпАП клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а його участь при розгляді справи за ст. 183 – 2 КУпАП не є обов?язковою, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, місцевий суд обґрунтовано визнав за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Твердження апеляційної скарги з приводу того, що протокол є не допустимим доказом, оскільки складений за відсутності ОСОБА_1 не ґрунтуються на нормах закону, оскільки статтею 254 КУпАП передбачено вимоги щодо часу його складення, кількості примірників та необхідності вручення одного із примірників під розписку особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Разом з тим, оскільки в матеріалах справи наявні численні рапорти та довідки, з яких випливає те, що ОСОБА_1 не лише був ознайомлений з умовами відбування адміністративного стягнення, а й з наслідками ухилення від такого відбуття, при цьому тривалий час перебував за межами Сумської області і не відпрацював жодної години суспільно корисних робіт, тобто прямо порушував порядок відпрацювання. За місце реєстрації фактично не знаходився, тому за даних обставин, при складення протоколу, за відсутності особи, не можна дійти висновку, що права ОСОБА_1 були порушені чи обмежені. 
Особа свідомо порушуючи тривалий час порядок відпрацювання адміністративного стягнення повинна розраховувати на співмірні заходи з боку держави, тобто на відповідну реакцію у виді притягнення її до адміністративної відповідальності, що мало місце в даному випадку.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, у зв?язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як про це ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у межах санкції ст. 183 – 2 КУпАП, з дотриманням вимоги ст. ст. 33 - 35 КУпАП, і є достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, зокрема виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нею нових правопорушень.
Враховуючи викладене вважаю, що постанова суду є законною і обґрунтованою, а тому законних підстав для її скасування не вбачається. 
На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 квітня 2019 року.
Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 квітня 2019 року про визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 – 2 КУпАП - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.  

Суддя Сумського апеляційного суду	Матус В. В.