ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 р.	Справа № 520/14026/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Старосуда М.І. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, по справі № 520/14026/19
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області               
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати неправомірними дії державного виконавця міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Розиган О.В. про накладення арешту на все рухоме майно боржника ОСОБА_1 ;
- скасувати реєстраційний запис про накладення обтяження – арешту всього рухомого майна боржника ОСОБА_1 , який мешкає: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Роз`яснено позивачу, що для захисту своїх прав та законних інтересів він має право звернутись до суду, який видав виконавчий документ, в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції помилково віднесено цю справу до юрисдикції цивільних судів, оскільки позивачем оскаржуються дії державного виконавця щодо примусового виконання судового рішення у кримінальній справі, в якій цивільний позов заявлено не було. В основу своїх аргументів апелянтом покладено висновки Великої палати Верховного Суду, викладені в постанові від 29.05.2019 року у справі №760/14437/18.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Приймаючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім цього, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
У відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як встановлено ч.ч. 1, 5  ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. 
За визначенням п.п.1, 2 ч.1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За правилами п.2, п.5 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом. Частиною 3   статті 5 КАС   України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених   Конституцією   та законами України.
Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України).
Тобто, якщо закон встановив інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.
Відповідно до частин першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця про накладення арешту на все рухоме майно боржника, що  вчинені за виконавчим листом, виданим Лозівським міськрайонним судом Харківської області у кримінальній справі №629/2051/19.
27.06.2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області видано виконавчий лист у кримінальній справі № 629/2051/19 щодо виконання ухвали від 19.06.2019 року, відповідно до якої суд вирішив речові докази:
- брухт чорних металів вагою 980 кг., який передано на відповідальне зберігання працівнику фірми ТОВ «Р-СТИЛ» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , конфісковано в дохід держави;
- брухт кольорових металів, а саме: мідь вагою 27,8 кг., алюміній вагою 36,2 кг, бронза вагою 11 кг., брухт кольорових металів вагою 10,9 кг, електронні ваги в кількості 2 шт., які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Лозівського ВП конфісковано в дохід держави.
Таким чином, виконавчий лист, виданий у кримінальній справі № 629/2051/19  стосується виключно конфіскації речових доказів.
Відповідно до частини третьої статті 535 КПК України, у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб щодо виконання судового рішення, ухваленого у кримінальному провадженні, КПК України не встановлює.
Наведені приписи чинного законодавства дають підстави для висновку, що оскарження учасником виконавчого провадження (боржником) дій державного виконавця з примусового виконання ухвали слідчого судді, постановленої у кримінальному провадженні, та постанови державного виконавця про арешт майна боржника, винесеної на виконання цієї ухвали, має відбуватися за правилами адміністративного судочинства, оскільки ні КПК України, ні ЦПК України не встановлюють іншого порядку судового оскарження цих дій і постанови.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 757/61236/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 760/14437/18.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення в порядку цивільного судочинства.
При цьому колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 752/14248/18, оскільки предмет спору у справі є іншими ніж у справі, що розглядалась Верховним Судом. Колегія суддів зазначає, що у справі, що переглядалась Верховним Судом, було оскаржено дії державного виконавця щодо примусового виконання судового рішення, яким задоволено цивільний позов у кримінальному провадженні. У справі, що розглядається, оскаржуються дії державного виконавця щодо примусового виконання судового рішення у кримінальній справі, в якій, цивільний позов заявлено не було.
Відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 по справі № 520/14026/19 підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для  продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року по справі №520/14026/19  скасувати.
Справу № 520/14026/19 за позовом   ОСОБА_1 до                  Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до суду першої інстанції, для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    М.І. Старосуд