Дата документу 08.01.2020 Справа № 313/354/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 313/354/16-ц                                                   Головуючий у 1 інстанції Кравцов С.О.
Провадження №22ц/807/131/20                              Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 січня 2020 року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 06 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 01 липня 2008 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» та фізична особа - резидент України ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 321/710702. Відповідно до п.п. 1.1 Кредитного договору, Банк надав кредит ОСОБА_3 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 142590 грн. строком користування з 01.07.2008 р. по 30.06.2014 р. зі сплатою процентів в розмірі 15,2 % річних.
В подальшому ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 .
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором 01.07.2008 р. між Позивачем та фізичною особою - резидентом ОСОБА_1 був укладений Договір поруки №77, відповідно до умов якого останній добровільно прийняв на себе зобов`язання відповідати в повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_3 перед Банком, що випливають з Кредитного договору. Відповідно до п.2.1. та п.3.1. Договору поруки, відповідачі несуть солідарну відповідальність за виконання Кредитного договору.
15 липня 2010 між Банком і ОСОБА_3 був укладений Договір №1 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, в якому строк кредитування було змінено до 30.06.2018 р.
Відповідно до укладеного 15 липня 2010 року Договору № 1 про внесення змін та доповнень до Договору поруки сторони також погодили внесення змін щодо строку кредитування.
ПАТ «Креді Агріколь Банк» зазначало, що ОСОБА_3 порушені умови Кредитного договору, а саме не повертається кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом у строки/терміни та у порядку, передбачені Кредитним договором. Внаслідок чого, в неї, станом на 17.02.2016 року наявна заборгованість в загальному розмірі 96679,37 грн. що включає: заборгованість за кредитом - 60488, 96 грн.; прострочену заборгованість за кредитом - 18554,63 грн.; нараховані відсотки - 558,06 грн.; прострочені відсотки - 11107,32 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди в сумі - 5940,40 грн.
З метою досудового врегулювання спору 19.05.2015 р. Позивач надсилав ОСОБА_3 лист вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, дану заборгованість не погашено.
З огляду на наведене, ПАТ «Креді Агріколь Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 96679,37 та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1450,19 грн. 
Заочним рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 06 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за Кредитним договором № 321/710702 від 01.07.2008 року у сумі 96 679,37 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 60488, 96 грн.; простроченої заборгованості за кредитом - 18554,63 грн.; нарахованих відсотків - 558,06 грн.; прострочених відсотків - 11107,32 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди в сумі - 5940, 40 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк»   витрати по сплаті судового збору у розмірі 1450,19 грн.
Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення солідарної заборгованості з поручителя, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи судом просить скасувати заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 06 травня 2016 року в частині задоволених позовних вимог до нього, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ПАТ «Креді Агріколь Банк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на момент ухвалення судом заочного рішення, Договір поруки № 77 від 01 липня 2008 року був припинений відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення заочного рішення. Так, порушення умов Кредитного договору ОСОБА_3 перед Банком існували станом на 19 травня 2015 року, що підтверджується відповідною вимогою про повне дострокове виконання зобов`язань, проте до суду із вимогою про стягнення заборгованості з поручителя, Банк звернувся 21 березня 2016 року.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 12 листопада 2019 року (а.с. 113), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .
Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.
В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 не оскаржується, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Оскаржуване рішення вищезазначеним вимогам не відповідає. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний Банк» та фізичною особою - резидентом України ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 321/710702 (а.с. 8-9).
Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Банк надав кредит ОСОБА_3 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 142590 грн. строком на 72 місяці з 01 липня 2008 року по 30 червня 2014 року.
З пункту 1.3 Кредитного договору вбачається, що в якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкції, а також інших витрат укладено договір поруки з ОСОБА_1 . 
З Договору поруки №77, укладеного 01 липня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний Банк» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вбачається, що останній добровільно прийняв на себе зобов`язання відповідати в повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_3 перед АТ «Індустріально-Експортний Банк», що випливають з Кредитного договору. Відповідно до п.2.1. та п.3.1. Договору поруки, сторони цього Договору визначили, що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з Позичальником за Кредитним договором. У відповідності до п. 3.1. Поручитель і Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги (а.с. 18-19). 
З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_3 05 червня 2009 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 7, зворот).
15 липня 2010 між сторонами було укладено Договір №1 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, з якого вбачається, що строк кредитування було змінено до 30 червня 2018 року (а.с. 11-14).
З копії статуту ПАТ «Креді Агріколь Банк» вбачається, що позивач є правонаступником АТ «Індустріально-Експортний Банк» за усіма його правами та зобов`язаннями (а.с. 23-24).
Вбачається також, що 19 травня 2015 року, враховуючи порушення платіжних (грошових) зобов`язань за кредитним договором № 321/710702 від 01.07.2008 р., невиконання таких зобов`язань більше одного календарного місяця, ПАТ «Креді Агріколь Банк» направлено на адресу ОСОБА_3 вимогу про повне дострокове виконання зобов`язань (а.с. 21). 
Відповідно до п. 3.2.6. Кредитного Договору, у випадку непогашення простроченої заборгованості в строк до 30 днів, Банк направляє позичальнику та або поручителю Вимогу про дострокове погашення кредиту в повній сумі та нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені. Якщо Позичальник протягом 33 днів з моменту направлення йому вимоги Банком, не виконає Вимогу про дострокове погашення, Банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням. 
Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
При зверненні до суду з даним позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» посилалося на те, що у порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконує, у зв`язку з чим станом на 17 лютого 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором загальному розмірі 96679,37 грн. що включає: заборгованість за кредитом - 60488,96 грн.% прострочену заборгованість за кредитом - 18554,63 грн.; нараховані відсотки - 558,06 грн.; прострочені відсотки - 11107,32 грн.; пеню за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди в сумі - 5940,40 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним факт порушення майнових прав банку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, забезпеченим порукою ОСОБА_1 .
Колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких міркувань.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом першої інстанції залишено поза увагою, що направивши 19 травня 2015 року вимогу про повне дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.
Аналогічні висновки містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
Таким чином, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Умовами договору поруки № 77 від 01.07.2008 року сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання усіма сторонами (дата договору) та втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого ним зобов`язання. При цьому, сторони констатували, що строк закінчення цього Договору не вказується сторонами конкретно, так як він визначається моментом повернення суми кредиту за Кредитним договором (п. 4.1.) 
Тобто, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а наявні в договорі вищезазначені пункти, якими встановлено, що порука втрачає чинність після повного виконання боргових зобов`язань, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту статей 251, 252 ЦК України, де визначено, що настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Крім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Ураховуючи те, що надісланням 19 травня 2015 року вимоги, ПАТ «Креді Агріколь Банк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання  на 23 червня 2015 року, а до суду з цим позовом до поручителя звернувся лише у березні 2016 року (а.с. 2), зі спливом  шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, позовні вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк»  до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості до задоволення не підлягають у зв`язку із тим, що на момент звернення позивача до суду порука за договором поруки від 01 липня 2008 року припинилась.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до  поручителя ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.
Положеннями частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на наведене, рішення суду в оскаржуваній частині, в частині стягнення заборгованості з поручителя підлягає скасуванню в порядку п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України із ухваленням в цій частині нового про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).
Таким чином, ураховуючи задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та відмову у задоволенні цих позовних вимог, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору також підлягає скасуванню. 
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити.
Заочне рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 06 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог до   ОСОБА_1 - скасувати, у цій частині прийняти нову постанову, за якою:
«Відмовити Публічному акціонерному товариству «Креді Агріколь Банк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.»
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 08 січня 2020року.

Головуючий:

Судді: