Постанова
Іменем  України                                
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 332/3612/16
провадження № 61-42792св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - Запорізька обласна кредитна спілка «Довіра»;
представник позивача - Штабовенко Денис Всеволодович;
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
представник ОСОБА_2  - ОСОБА_3 ;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду                             м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року у складі судді Безлер Л. В. та постанову апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Онищенка Е. А., Кухаря С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року Запорізька обласна кредитна спілка «Довіра                            (далі - ЗОКС «Довіра») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Позовна заява мотивована тим, що 12 листопада 2005 року між ЗОКС «Довіра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7505, за яким остання отримала кредит у розмірі 120 тис. грн строком до 12 листопада 2008 року. 
У той же день для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитною спілкою та ОСОБА_2 , матір`ю позичальника, та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку кредитній спілці передано квартиру  АДРЕСА_1 , що належала на праві спільної сумісної власності                           ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . 
Після смерті ОСОБА_5 спадщину після нього прийняла ОСОБА_2 , яка стала єдиним власником предмета іпотеки. 
Позичальник належним чином зобов?язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка була стягнута рішенням апеляційного суду Запорізької області від 09 квітня 2015 року, в сумі 296 640 грн, з яких: сума кредиту у розмірі 120 тис. грн, сума процентів за користування кредитом у розмірі                    176 640 грн. Проте рішення суду не виконується, заборгованість за кредитним договором не погашена.
Ураховуючи викладене, ЗОКС «Довіра» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 12 листопада 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Федченко Т. О. та зареєстрованим в реєстрі за № 2334, а саме - на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за початковою ціною в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, в рахунок погашення заборгованості в сумі 296 640 грн, що стягнута рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Запорізькою обласною кредитною спілкою «Довіра» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня                            2017 року позов ЗОКС «Довіра» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 12 листопада 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу                                Федченко Т. О. та зареєстрованим в реєстрі за № 2334, а саме на квартиру                 АДРЕСА_1 , шляхом продажу з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за початковою ціною в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, в рахунок погашення заборгованості в сумі 296 640 грн, що стягнута рішенням апеляційного суду Запорізької області                    від 30 вересня 2015 року, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ЗОКС «Довіра» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка була стягнута рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року. Оскільки рішення суду не виконано, наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від імені відповідачів.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року залишено без змін. 
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
Зазначення в судовому рішенні про застосування такого способу звернення стягнення продаж предмету іпотеки не суперечить закону. Зазначення про те, що продаж має здійснюватися шляхом укладення від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, не порушує права відповідачів, у тому числі ОСОБА_2 , а питання щодо порядку здійснення продажу може бути вирішено судом на стадії виконання судового рішення. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У серпні 2018 року  ОСОБА_2  подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову у позові.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 332/3612/16 із Заводського районного суду м. Запоріжжя.
 
У грудні 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що представник позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції не заперечував того факту, що ЗОКС «Довіра» після винесення апеляційним судом рішення від 30 вересня 2015 року про стягнення кредитної заборгованості із позичальника навіть не намагалось пред`явити відповідний виконавчий лист до виконання.
Зазначала, що в позовній заяві та рішенні суду першої інстанції взагалі не міститься обґрунтування саме такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки як надання права іпотекодержателю продати предмет іпотеки від імені відповідачів, який договором іпотеки не передбачено.
Крім того, є незрозумілим, на її думку, з яких фактичних та правових підстав в резолютивній частині рішення зазначено про укладення договору купівлі-продажу від імені відповідачів, хоча ОСОБА_1 не є власником предмета іпотеки.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
 
ОСОБА_1 судові рішення не оскаржила.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
12 листопада 2005 року між ЗОКС «Довіра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7505, за яким остання отримала кредит у розмірі 120 тис. грн строком до                                           12 листопада 2008 року. 
 
У той же день для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитною спілкою та ОСОБА_2 , матір`ю позичальника, та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку кредитній спілці передано квартиру  АДРЕСА_1 , що належала на праві спільної сумісної власності                          ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . 
 
Пунктом 6 договору іпотеки від 12 листопада 2005 року встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та(або) умов кредитного та іпотечного договору передача заставленого майна іпотекодержателю проводиться на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладається сторонами за договором іпотеки та посвідчується нотаріально, в разі недосягнення згоди на укладення цього договору, стягнення боргу проводиться на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку.
У разі порушення іподекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його неповернення - звернути стягнення на предмет іпотеки.
 
Позичальник належним чином зобов?язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка стягнута рішенням апеляційного суду Запорізької області                   від 09 квітня 2015 року у справі № 332/4226/13-ц, ухваленим за результатами перегляду рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2015 року, в сумі 296 640 грн, з яких: сума кредиту у розмірі 120 тис. грн, сума процентів за користування кредитом у розмірі 176 640 грн. 
 
Встановлено, що вказане рішення суду не виконується, заборгованість за кредитним договором не погашена.
 
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадщину після нього прийняла ОСОБА_2 , яка стала єдиним власником предмета іпотеки. 
 
Листом від 25 січня 2016 року ЗОКС «Довіра» направила на адресу позичальника та іпотекодавця вимоги про погашення заборгованості, визначеної судовим рішенням, зняття з реєстрації та виселення мешканців.
 
2.              Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2  задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
 
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
 
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме                майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
 
Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.
 
Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові                             (стаття 16 ЦК) України та позасудові (статті 17-19 ЦК України).
 
Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
 
З огляду на вказане, Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
 
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві                               (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).
 
Встановлено, що між сторонами договору іпотеки договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався, іпотечне застереження відсутнє.
 
Згідно з частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.
 
Ураховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку про те, що позичальник зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка була стягнута рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року. Оскільки рішення суду не виконано, наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від імені відповідачів.
 
Доводи касаційної скарги про те, що  ОСОБА_1 не є власником предмета іпотеки є вірними, однак судові рішення в касаційному порядку нею не оскаржені, а в силу частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів касаційної скарги. 
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
                                                                                                            
Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович