ПОСТАНОВА
Іменем України

20 лютого 2020 року 
Київ
справа №826/27592/15
адміністративне провадження №К/9901/16343/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Єзерова А.А., Саприкіної І.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2016 (головуючий суддя: Келеберда В.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 (головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р., судді: Грибан І.О., Сорочко Є.О.) у справі №826/27592/15 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В:
21.12.2015 ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь"      Волкова О.Ю. (далі - відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-2), в якому просила:
визнати протиправними дії та рішення відповідачів щодо невключення позивачки до переліку та реєстру (загального реєстру) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 
визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. щодо тимчасового обмеження (блокування) виплат на відшкодування коштів позивачці за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу № 25826-43.7 від 19.03.2015;
зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивачку до переліку та реєстру (загального реєстру) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачці кошти в розмірі 195 000,00 грн за договором банківського вкладу № 25826-43.7 від 19.03.2015.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідачами протиправно не вчинено дії щодо її включення до переліку вкладників та загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу № 25826-43.7 від 19.03.2015.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2016 відмовлено в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог.
Водночас суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та з метою захисту прав позивачки у належний спосіб постановив: 
визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь"     Волкова О.Ю., викладене у формі повідомлення від 26.01.2016 № 416/16;
зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова О.Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Банк "Київська Русь".
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2016 залишено без змін.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, з якими позивачка звернулася до суду, суди попередніх інстанцій зазначили про відсутність підстав для визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивачки до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Банк "Київська Русь", оскільки договір № 25826-43.7 та правочин банку щодо виконання платіжного доручення згідно умов даного договору на час формування переліку вкладників були визнанні нікчемними.
Суди акцентували увагу, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язаний включити позивачку до загального реєстру вкладників для здійснення виплат коштів за банківськими вкладами за рахунок Фонду після подання Уповноваженою особою Фонду інформації щодо позивачки, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Отож суди попередніх інстанцій дішли висновку, що на час вирішення справи відсутні спірні правовідносини безпосередньо між позивачкою та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення останньої до загального реєстру вкладників або прийняття Фондом будь-яких рішень відносно позивачки, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Також суду зазначили, що до повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не належить формування переліку вкладників, а отже позовні вимоги в цій частині є безпіставними.
Водночас суди встановили, що між позивачкою та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір банківського вкладу, а отже вона є вкладником зазначеного банку в розумінні положень Закону України від 23.02.2012 №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452-VI). Зазначили про недоведеність відповідачами, що умови договору банківського вкладу №25826-43.7 від 19.03.2015 передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо невстановлених для них законодавством чи внутрішніми документами, та відсутність інших підстав, визначених частиною 3 статті 38 Закону №4452-VI, внаслідок яких правочин позивачки з ПАТ «Банк «Київська Русь» є нікчемним.
Керуючись частиною 2 статті 162 КАС України, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що з метою захисту прав позивачки необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду, викладене у формі повідомлення від 26.01.2016 №416/16, а також зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію         ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова О.Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивачки, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом.
Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач-1 направив на адресу Вищого адміністративного суду касаційну скаргу (надійшла поштою 20.06.2017), у якій, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 у частині виходу судами за межі позовних вимог та обраного судом способу захисту прав позивачки.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що 19.03.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних». Скаржник стверджує, що правочин, вчинений сторонами, є таким, що штучно створює обов`язок Фонду щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд здійснює за рахунок державних коштів. Такі правочини спрямовані на заволодіння державними коштами та відповідно порушують публічний порядок - є нікчемними згідно пункту 7 частини 3 статті 38 Закону №4452-VI та статті 228 Цивільного кодексу України. Також відповідач-1 звертає увагу, що Тлумацьке районне споживче товариство надало поворотну фінансову допомогу фізичній особі, що, в свою чергу, надало можливість підприємству отримати кошти з рахунку повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цьому кредитору перед іншими кредиторами.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.06.2017 відкрито касаційне провадження у справі.
15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким КАС України викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У лютому 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України, у зв`язку з зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді - доповідача Гімона М.М., за результатами повторного автоматизованого розподілу від 18.06.2019 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17.02.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Позивачка та відвідач-2 правом надання відзиву на касаційну скаргу не скористалися.
Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судом, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір банківського вкладу на вимогу у національній валюті №25826-43.7 від 19.03.2015, відповідно до умов якого Банк приймає від вкладника на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу у сумі 195 000,00 грн.
За змістом платіжного дорученням № 5935 від 19.03.2015 кошти у сумі 195 000,00 грн надійшли на рахунок позивачки з рахунку Тлумацького районного споживчого товариства.
Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.03.2015 № 61 про запровадження з 20.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь».
Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» призначено Волкова О.Ю.
В подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.07.2015 № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17.07.2015 по 16.07.2016 включно.
22.06.2015 позивачка звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. із заявою про повернення коштів.
28.07.2015 відповідач -1 повідомив позивачку про обмеженість операцій за поточним рахунком у зв`язку із визнанням операції по перерахуванню коштів за договором банківського вкладу, укладеного між позивачкою та ПАТ «Банк «Київська Русь», сумнівною.
За змістом повідомлення про нікчемність правочину від 26.01.2016 № 419/16 правочин Банку від 19.03.2015 щодо виконання платіжного доручення № 5935 з перерахування грошових коштів з поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Банк «Київська Русь» у розмірі 195 000,00 грн, на користь позивачки на рахунок № НОМЕР_2 з призначенням платежу «поворотна фінансова допомога», а також договір № 25826-43.7 банківського вкладу від 19.03.2015 визнано нікчемними, у відповідності до приписів пунктів 2 та 7 частини 3 статті 38 Закону №4452-VI. 
За таких обставин, не отримавши гарантованого відшкодування за вкладом, позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке.
Законом №4452-VI установлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
За визначенням статті 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Згідно частин 1, 2 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, (…), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, (…). Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення № 14), передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.
Суд зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено або договір банківського вкладу (депозиту), або банківського рахунку, або які є власниками іменного депозитного сертифіката.
Слід зазначити, що положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.
Отже, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI підпадають особи, які є вкладниками у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження у ньому тимчасової адміністрації.
Відповідно до частини другої статті 37, частин другої та четвертої статті 38 Закону №4452-VI Фонд або його уповноважена особа протягом дії тимчасової адміністрації зобов`язані забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону, та повідомити сторони за договорами про нікчемність цих договорів і вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI (в редакції, чинній на дату укладення договору банківського вкладу) визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.
Уповноважена особа вважала нікчемним правочин щодо перерахування грошових коштів у загальній сумі 195 000 грн. з поточного рахунку Тлумацького районного споживчого товариства № НОМЕР_1 у ПАТ «Банк «Київська Русь» на особовий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 з підстав, передбачених пунктами 2 та 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.
Разом з тим, зі змісту даної норми вбачається, що пункти 2 та 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI не можуть застосовуватися до договору, укладеного між          ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ», оскільки на підставі цього договору у позивачки не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, умови цього договору не передбачають обов`язку банку перерахувати кошти або передати майно позивачці, а також банк не взяв на себе зобов`язань, внаслідок яких він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.
Також слід вказати, що Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 04.07.2018 (справа №826/1476/15) зазначив, що перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.
У цьому рішенні суд зазначив також, що поняття «подрібнення вкладів», «розбивка вкладів», вжиті у судових рішеннях, не є правовими. Фактично під «подрібненням» чи «розбивкою» розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.
Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими доводи уповноваженої особи Фонду про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання сум гарантованого відшкодування за рахунок Фонду у зв`язку з надходженням коштів на рахунок позивачки з рахунку Тлумацького районного споживчого товариства.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Отже, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом. При цьому і положення статті 2 Закону №4452-VI визначають, що вкладом вважаються кошти, які надійшли до банку як безпосередньо від вкладника, так і для нього.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка уклала з ПАТ «Банк «Київська Русь» договір банківського рахунку від 19.03.2015 та на відповідному її рахунку розміщено грошові кошти, отже, у розумінні закону, ОСОБА_1 є вкладником.
Укладення зазначеного договору та зарахування коштів на рахунок відбулося 19.03.2015, тобто до запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» (20.03.2015).
Грошові кошти на банківському рахунку ОСОБА_1 , відкритому у ПАТ «Банк «Київська Русь», розміщено до запровадження тимчасової адміністрації, а тому на позивачку поширюються гарантії Фонду на відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI. При цьому, уповноваженою особою Фонду не наведено правових підстав для невключення позивачки до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до приписів Закону № 4452-VI.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі 813/6229/15, від 04.12.2019 у справі №826/27315/15
Отже, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що позивачка є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і не включення позивачки до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, дає підстави для виходу за межі позовних вимог з метою захисту прав позивачки та зобов`язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова О.Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Банк "Київська Русь".
Щодо висновку суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог та визнання протиправним і скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, викладене у формі повідомлення від 26.01.2016 №416/16 , Суд зазначає таке.
За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними на підставі закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.
Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі закону (частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того чи проведена, передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону, перевірка правочинів Банку із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №819/353/16.
Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.
Відтак і права позивачки в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.
Встановлена правова природа наказу (повідомлення про нікчемність) унеможливлює судовий розгляд (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах) позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова О.Ю., викладене у формі повідомлення від 26.01.2016 № 416/16.
Правова позиція щодо застосування норм права у спірних правовідносинах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 (справа №910/12294/16), від 16.05.2018 (справа №910/24198/16), від 02.04.2019 (справа №816/4666/15).
Разом із тим, оскільки суди прийняли таке рішення, вийшовши за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки (отже, такої позовної вимоги позивачкою не заявлялося), судові рішення підлягають скасуванню у цій частині без закриття провадження. У решті рішення судів попередніх інстанцій слід залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 України, Суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 у частині визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова О.Ю., викладене у формі повідомлення від 26.01.2016 № 416/16, скасувати.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 у справі №826/27592/15 в частині виходу за межі позовних вимог та зобов`язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію           ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова О.Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Банк "Київська Русь", залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                            С. М. Чиркін
                                                                                          А.А. Єзеров
                                                                                          І.В. Саприкіна