ПОСТАНОВА
Іменем України

06 лютого 2020 року 
Київ
справа №338/569/17
адміністративне провадження №К/9901/16956/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Рибачука А.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2017 року (суддя Битківський Л.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року (колегія суддів: Яворський І.О., Кухтей Р.В., Нос С.П.)  у справі за позовом ОСОБА_1 до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з  адміністративним позовом до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому  просив визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні до його стажу періоду роботи з 12.03.1984  по 22.01.1987  в колгоспі «Україна» с. Жуків Бережанського району Тернопільської області.
Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року,  адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з судовими рішеннями, відповідач  подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального  права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що  стаж роботи позивача в колгоспі «Україна» не підтверджено,  зокрема, згідно інформацію за підписом «директора» колгоспу «Україна» ОСОБА_4 від 15 листопада 2016 року №70  зазначено, що видати довідку про стаж роботи відносно ОСОБА_1 неможливо, оскільки він в книгах обліку трудового стажу та заробітку не значиться. В зарплатних книжках за 1984-1986 роки відсутній, а в Книзі по заробітній платі за 1987 рік в листопаді та грудні місяці є нарахування зарплати. В графі «відпрацьовані людинодні» запис відсутній.
У відзиві  на касаційну скаргу  позивач просить залишити судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 грудня  2017 року відкрито касаційне провадження.
Справу передано до Верховного Суду.
У зв`язку з відсутністю клопотань про розгляд справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судами встановлено, що  розпорядженням  Тисменицького ОУПФ від 31 січня 2017 року №1303 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі змінами, внесеними Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08 липня 2011 року.
Позивача про це поінформовано листом від 31 січня 2017 року №426/03, в якому, одночасно з іншим, зазначено, що період його роботи з 12 березня 1984 року по 22 січня 1987 року в колгоспі «Україна» с. Жуків Бережанського району Тернопільської області до стажу роботи не зараховано, оскільки не підтверджено.
Не погоджуючись з отриманою відмовою, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції,  з яким погодився апеляційний суд,  виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив    позивачу в зарахуванні до стажу період  роботи в колгоспі  «Україна», оскільки останній підтверджується записами трудової книжки, довідкою та показами свідків.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з пунктом 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993р. № 637,  за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Як вбачається з копії  трудової книжки серія НОМЕР_1 , записи номер 10 та 11, з 12 березня 1984 року по 22 січня 1987 року   ОСОБА_1  працював в колгоспі «Україна» с. Жуків Бережанського району Тернопільської області пресувальником-наладчиком по виготовленню деталей з пластмаси.
Згідно довідки від 03.05.2017, виданої колгоспом «Україна»,  підтверджено період роботи в колгоспі з 12.03.1984 по 22.01.1987. Зокрема встановлено, що у 1984  позивач відпрацював 210 трудоднів, у 1985 - 286, у 1986 - 260, у 1987 - 12, при встановленому мінімумі - 200 трудоднів.
Судом першої інстанції викликано свідків, які у спірний період працювали в колгоспі  «Україна» ОСОБА_2 та голова колгоспу ОСОБА_4 підтвердили роботу у колгоспі «Україна» у спірний період. 
Стосовно  посилання відповідача на  довідку за вихідним №70 від 15 листопада 2016 року, у якій колгосп «Україна» повідомляє, що видати довідку про стаж роботи відносно ОСОБА_1 не можливо, оскільки він в книгах обліку трудового стажу та заробітку не значиться. В зарплатних книжках за 1984-1986 роки відсутній, а в книжці по заробітній платі за 1987 рік в листопаді та грудні місяці є нарахування зарплати. В графі «відпрацьовані людинодні» запис відсутній, колегія суддів ставиться критично, оскільки свідок ОСОБА_4 не підтвердив факт видачі вказаної довідки. Крім того  вказана довідка не заперечує роботи в колгоспі «Україна», оскільки містить дані про нарахування заробітної плати у за 1987 рік.
Отже, співставляючи  записи трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж, покази свідків та норми  Порядку № 637, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для зарахування спірного періоду до стажу роботи позивача.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення.
Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2017 року  та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року   залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Головуючий                                                                                                         А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                                      Л.Л. Мороз

                                                                                                                     А.І. Рибачук