ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/23520/19                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
                                                                                                        Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Степанюка А.Г.
за участю секретаря:                                                  Гундерука А.О., 
представника позивача                                        Степанюка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправними дій, скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо оголошення конкурсу на зайняття посади директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи; 
- скасувати наказ від 01.11.2019 № 1052 про оголошення конкурсу на зайняття посади директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи; 
- зобов`язати відповідача зняти оголошення про проведення конкурсу  на зайняття посади директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи.
Одночасно з цим, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить:
- зупинити дію наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.11.2019 № 1052 про оголошення конкурсу на зайняття посади директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи; 
- заборонити відповідачу проводити конкурс на зайняття посади директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи; 
- зобов`язати відповідача зняти оголошення про проведення конкурсу  на зайняття посади директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи.
Доводи заявника щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову зумовлені тим, що проведення конкурсу та визначення переможця, а згодом призначення на посаду переможця, значно ускладнить виконання рішення суду в частині скасування наказу від 01.11.2019 № 1052 про оголошення конкурсу на зайняття посади директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи у разі задоволення позову. При цьому, оголошенням та проведенням конкурсу на зайняття посади директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, на думку позивача порушено його право на працю гарантоване статтею 43 Конституції України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено, при цьому, суд виходив з того, що заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам, свободам та інтересам, які б унеможливили захист цих прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів.
Не погодившись з такою ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою вжити заходи забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не враховано, що через дії відповідача, він не може бути призначеним на посаду директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, та навіть не може бути учасником конкурсу на зайняття цієї посади, через встановлення безпрецедентних вимог до кандидатів.
В судовому засіданні представник заявника вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 1052 від 01 листопада 2019 року оголошено конкурс на зайняття посади директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи.
Підпунктом 2 пункту 2 цього наказу управлінню кадрового забезпечення доручено організувати прийом документів претендентів та здійснити їх перевірку на відповідність вимогам, встановленим ч. 3 ст. 9 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».
Вважаючи наведений наказ протиправним та таким, що винесений без достатніх на те підстав, а також протиправними дії відповідача щодо оголошення конкурсу на зайняття посади директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та  заявою про забезпечення позову в порядку ч. 2 ст. 150 КАС України.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником обґрунтування без надання на їх підтвердження доказів не дають підстав для висновку про очевидну та реальну загрозу заподіяння шкоди його правам та інтересам, при цьому, суд виходив з відсутності  підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, оскільки доводи заявника базуються виключно на припущеннях та не доведені належними доказами. 
З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Для застосування заходів забезпечення адміністративного позову обов`язковою умовою є встановлення судом хоча б однієї із таких обставин: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
Так, зі змісту спірного наказу від 01.11.2019 № 1052 про оголошення конкурсу на зайняття посади директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи вбачається, що він виданий відповідно до вимог Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 № 848-VIII, постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання обрання та призначення керівника державної наукової установи» від 14.12.2016 № 998 та Положення Про затвердження Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667.
Відповідно до п. 1 розділу І Положення про Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 13.03.2017  № 120 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 квітня 2017 року за № 466/30334, Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (далі - Інститут) відповідно до Законів України «Про ветеринарну медицину», «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» є державною науково-дослідною установою ветеринарної медицини, уповноваженою органом управління, та підпорядковується Державній службі України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба).
Пунктами 1, 2 розділу ІІІ цього Положення передбачено, що керівництво діяльністю Інституту в межах своєї компетенції та згідно з цим Положенням здійснює директор Інституту, який забезпечує належне виконання завдань і функцій, покладених на Інститут.
На посаду директора може бути призначено особу, яка вільно володіє державною мовою, має науковий ступінь доктора наук або доктора філософії (кандидата наук), повну вищу освіту в галузі ветеринарної медицини та відповідає вимогам Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».
Директор Інституту призначається на посаду на умовах контракту Головою Держпродспоживслужби на строк до п`яти років.
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 9 3акону № 848-VIII кандидат на посаду керівника державної наукової установи має вільно володіти державною мовою, мати науковий ступінь доктора наук або доктора філософії і стаж роботи на посадах наукових працівників та (або) науково-педагогічних працівників не менш як 10 років. Власник (власники) або уповноважений ним (ними) орган може (можуть) установити додаткові кваліфікаційні та інші вимоги до кандидата на посаду керівника державної наукової установи, що випливають із специфіки діяльності цієї установи.
Методичні рекомендації щодо особливостей обрання керівника державної наукової установи та типова форма контракту з керівником державної наукової установи затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 9 3акону № 848-VIII).
З цією метою урядом прийнята постанова від 14 грудня 2016 року № 998 «Деякі питання обрання та призначення керівника державної наукової установи», якою, затверджені Методичні рекомендації щодо особливостей обрання керівника державної наукової установи.
Пунктом 12 цих рекомендацій визначено, що уповноважений орган управління проводить перевірку відповідності претендентів вимогам до керівника, встановленим частиною третьою статті 9 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», додатковим вимогам, установленим уповноваженим органом управління, і протягом 20 календарних днів з дати завершення строку подання претендентами документів подає перелік претендентів на посаду керівника, які відповідають зазначеним вимогам (далі - кандидат), на розгляд зборів колективу наукових працівників державної наукової установи. 
Відтак, наведеними нормами прямо передбачені повноваження відповідача на призначення конкурсу з добору директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, та висунуті конкретні вимоги до кандидата на посаду, передбачені ч. 3 ст. 9 3акону № 848-VIII.
Отже, доводи позивача не містять жодного обгрунутвання негативного впливу оскаржуваного наказу на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.
Постанова в повному обсязі складена 23 січня 2020 року.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    А.Г. Степанюк