Номер провадження: 22-ц/813/3786/20 
Номер справи місцевого суду: 522/2534/17
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.01.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,                        
за участю секретаря - Чепрас А.І.,
учасники справи: 
позивач- ОСОБА_1 
відповідач-Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2018 року у складі судді Ільченко Н.А.,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення інфляційних збитків у сумі 277 391,54 грн. та трьох процентів річних в сумі 301 26,24 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання, та процентів за користування рахунком у сумі 210 973,15 грн., що разом складає 518 490,93 грн. та моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування «Приват24» 30.08.2013 відкрито на його ім`я банківський картковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк». З невідомих причин з 13.01.2015 відповідачем було зупинено проведення та виконання платіжних доручень, а саме, картка в системі «Приват24» значилась як заблокована та залишок коштів на рахунку становив 466 330,74 грн. Відповідно до роздруківок з додатку «Приват24» вбачалося, що подані ним заявки на розблокування рахунку були забраковані, у зв`язку з чим було подано заяву про закриття рахунку та видачу коштів з нього, але вимоги цієї заяви були відхилені відповідачем. Так як в подальшому відповідачем не було розблоковано рахунок, кошти з нього не видано, позивач звернувся до суду з відповідним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», за наслідками розгляду якого рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/5682/15-ц від 15.06.2016, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.11.2016, зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути позивачу перешкоди в користуванні банківським рахунком шляхом його розблокування та надання вільного доступу до грошових коштів, належних позивачу. Проте, відповідач досі не видав належні йому грошові кошти.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача інфляційні збитки у сумі 277 391 грн. 54 коп. та три проценти річних у сумі 30 136 грн. 24 грн., що разом становить 307 517 грн. 78 коп. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в частині задоволених позовних вимог відмовити та в цій частині ухвалити постанову, якою в позові відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін. Скаржник зазначив, що судом не досліджено строк за який нараховано зазначену заборгованість, не встановлено факт порушення прав позивача в період за який нараховано заборгованість. Судом не досліджено факт виконання в добровільному порядку рішення Приморського районного суду від 15.06.2016 у справі №522/2534/17. У позові здійснено розрахунок до дати коли Банком фактично було перераховано належні позивачу кошти на рахунок останнього. Проте, судом не враховано, що саме Банк виступив ініціатором перерахування коштів та запросив від позивача рахунок на який має бути сплачено кошти. Отже, є недоведеним факт того, що відповідач перешкоджав позивачу в розпорядженні коштами, що знаходилися на рахунку, відкритому на ім`я позивача з моменту ухвалення рішення суду від 15.06.2016, яким зобов`язано банк розблокувати зазначений рахунок. Саме Банк запросив від позивача номер рахунку, на який має бути перераховано кошти позивача та ініціював розривання договору. Від позивача не надходило заяви про розірвання договору банківського рахунку, так само як і розпоряджень стосовно видачі або перерахування грошових коштів з рахунку позивача (відсутні реквізити для перерахування або розпорядження на видачу через касу). Після ухвалення рішення Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/2534/17 від 15.06.2016 позивач не звертався до Банку з вимогою про розірвання та перерахування грошових коштів, не надавав реквізити необхідні для перерахування зазначеної суми. В свою чергу, у вказаному судовому рішенні зазначено, що позивач зазначає, що рахунок заблоковано станом на 19.05.2016 (посилання на скріншот з Приват 24). Але, позивач нараховує заборгованість до 22.04.2017. З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що після ухвалення рішення Приморським районним судом м. Одеси відповідач перешкоджав позивачу в користуванні його грошовими коштами, які знаходилися на рахунку, так само як і розпоряджень стосовно видачі або перерахування грошових коштів з рахунку позивача, тому стягнення нарахованих 3% річних та індексу інфляції за період з 19.05.2016 по 22.04.2017 є безпідставним та таким, що не підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, дослідивши доводи наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.
Матеріали справи свідчать, що 30.08.2013 за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування «Приват24» відкрито на ім`я ОСОБА_1 банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк».
Залишок грошових коштів на вказаному рахунку становив 466 330,75 грн. 
З 13.01.2015 проведення операцій за рахунком ОСОБА_1 заблоковано.
ОСОБА_1 19.01.2015 та 21.01.2015 подала заявки на розблокування рахунку, які було відхилені.
29.01.2015  ОСОБА_1 звернулася до Банку з заявою про закриття рахунку або видачу з нього коштів.
З письмових пояснень заступника керівника відділення Банку вбачається, що Вимоги  ОСОБА_1  були відхилені з посиланням на технічну неможливість, кошти не видано та рахунок не закрито.
Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до Банку про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні банківським рахунком шляхом розблокування та надання вільного доступу до грошових коштів. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/5682/15-ц від 15.06.2016, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.11.2016, зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні банківським рахунком № НОМЕР_1 шляхом його розблокування та надання вільного доступу до грошових коштів належних ОСОБА_1 . Вказаним судовим рішенням встановлено факт звернення ОСОБА_1 до Банку з вимогою про закриття рахунку та видачу з нього коштів, а також факт порушення прав ОСОБА_1 щодо незаконності зупинення Банком фінансових операцій за її рахунком та обмеження прав щодо розпорядження нею грошовими коштами, які знаходилися на її рахунку.
Отже, у Банку виникло зобов`язання щодо видачі ОСОБА_1 грошових коштів, які знаходилися на її рахунку в сумі 466 330,75 грн. з часу набрання рішенням законної сили.
Відповідач банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 не закрив та не видав належні ОСОБА_1 грошові кошти з рахунку, у зв`язку з чим позивач звернувся 09.02.2017 з даним позовом про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних, а також процентів за користування рахунком та моральної шкоди.
22.03.2017 ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснило безготівкове зарахування залишку грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 , доступ до яких було заблоковано (а.с. 49). 
Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача 3% річних від суми боргу суд визначив період нарахування з 30.01.2015 по 22.04.2017, виходячи з того, що з дня подання заяви ОСОБА_1  до ПАТ КБ «ПриватБанк» про закриття рахунку та видачу з нього грошових коштів (29.01.2015) у відповідача виникло зобов`язання видати залишок грошових коштів, які знаходилися на рахунку. Так як грошові кошти не повернуті, то з 30.01.2015 відповідач вважається таким, що прострочив виконання цього грошового зобов`язання. Стягуючи з відповідача інфляційні втрати від суми боргу, суд визначив період нарахування з лютого 2015 року по лютий 2017 року включно без будь-яких обґрунтувань чим обумовлений вказаний період нарахування. 
Такий висновок суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим з огляду на те, що Банк наділений правом зупинення фінансових операції з підстав запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, з часу зупинення між сторонами тривав спір, тому обов`язок Банку видати залишок грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 виник з дня вступу в законну силу рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/5682/15-ц від 15.06.2016, а саме з 15.11.2016, яким встановлено факт звернення ОСОБА_1 до Банку з вимогою повернути кошти та порушення права ОСОБА_1 в розпорядженні грошовими коштами, які знаходилися на її рахунку. 
Враховуючи, що відповідач 22.03.2017 здійснив переказ коштів на рахунок позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що вірним нарахування інфляційних втрат та 3% відсотків річних слід вважати період з 15.11.2016 (дата набрання законної сили рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/5682/15-ц від 15.06.2016) по 22.03.2017 (дата повернення коштів позивачу).
За таких обставин стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати від простроченої суми грошового зобов`язання, яка складає 466 330,75 грн. в розмірі 31 582,08 грн. та 3% річних в розмірі 4 901,14 грн. за період з 15.11.2016 по 22.03.2017, а тому рішення суду слід змінити, зменшивши стягнуті судом суми інфляційних втрат та 3% річних.
Враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2018 року змінити в частині визначення інфляційних втрат та 3% річних за період стягнення з 15.11.2016 по 22.03.2017, зменшивши суму інфляційних з 277 391, 54 грн. до 31 582,08 грн. та зменшивши суму 3% річних з 30 136,24 грн. до 4 901,14 грн. та змінити в частині визначення розміру судового збору. (466331х1,06772461=31582,08; 466331х3%х47/366/100+466331х3%х81/365/100). 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2018 року в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» інфляційних збитків та трьох процентів річних змінити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки в розмірі 31582,08 грн., 3% річних-4901,14 грн., судові витрати -704,80 грн. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27.01.2020.

Головуючий: 
Судді: