Ухвала 
 
11 січня 2020 року
м. Київ
 
справа №204/8188/19
провадження №61-1вп20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду 
Висоцької В. С. розглянув ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2018 року про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 09 грудня 2018 року матеріали позовної заяви передано до Верховного Суду для визначення підсудності.
Ухвала мотивована тим, що дана позовна заява підлягає направленню до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку статі 29 ЦПК України, оскільки відповідно до документів, доданих до позовної заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Республіки Болгарія.
Під час вирішення питання про визначення підсудності спору про розірвання шлюбу Верховний Суд керується положеннями ЦПК України та Законом України «Про міжнародне приватне право», якими встановлено порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.
Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
Аналіз наведеної норми права свідчить, що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.
Положеннями статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Згідно статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Як убачається із надісланих судом матеріалів цивільної справи, позивач ОСОБА_1  є громадянкою Республіки Болгарія, що підтверджено копією паспорта громадянина Республіки Болгарія. Відомості щодо місця її проживання судом першої інстанції не встановлено. 
Водночас, відповідач ОСОБА_2 є громадянином України та проживає на території України (м. Дніпро), що підтверджено копією паспорта громадянина України. 
Зважаючи на те, що відповідач проживає на території України, а місце проживання чи перебування позивача в Україні не встановлено, відсутні правові підстави для визначення підсудності даного позову Верховним Судом відповідно до статті 29 ЦПК України.
Керуючись статтею 29 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у визначенні підсудності позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Матеріали цивільної справи №204/8188/19 повернути до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                              В. С. Висоцька