П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
18 лютого 2020 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 22-2509                                                Головуючий у1-й інстанції - Керекеза Я. І.
Унікальний № 373/1677/19                                                              Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
 
у с т а н о в и л а:
 
У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 чеврня 2010 року в розмірі 98 614 грн 55 коп., яка складається із заборгованості:за тілом кредиту в розмірі 36 994 грн 69 грн; за простроченим тілом кредиту 26 519 грн 30 коп.; нарахованої пені за прострочене зобов`язання 29078 грн 44 коп.; нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн -  850 грн.; штрафу (фіксована частина) 500 грн; штрафу (процентна складова) 4 672 грн 12 коп., а такожсудовий збір в сумі 1 921 грн, сплачений при подачі заяви до суду (а.с.4-6).
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що  між ПАТ КБ «ПриватБанк» (після зміни назви АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем 22 червня 2010 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 15 серпня 2019 рокуутворилася вищезазначена заборгованість перед банком.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволеночастково. Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь АТ КБ«ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22 червня 2010 року в розмірі 1 000 грн. Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь АТ КБ«ПриватБанк» судовий збір в розмірі 19 грн 48 коп.
 
Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі  (а.с.50-54).
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у визначений судом строк не подав, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі відповідач отримав 08 січня 2020 року (а.с.81).
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.
На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія анкети-заяви (а.с.12) про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої вбачається, що ОСОБА_1 підписав вищезазначену анкету-заяву 22 червня 2010 року. При цьому в заяві, крім анкетних даних особи, міститься інформація про його освіту, сімейний стан, розмір доходів, відмітка про надання останньому банківської картки «Кредитна «Універсальна», зазначено кредитний ліміт 1 000 грн. Крім того, міститься посилання на те, що дана заява разом із Умовам та Правилами надання банківських послуг разом складають договір про надання банківських послуг.
Представником позивача подано до суду копії наступних документів: розрахунки заборгованості відносно ОСОБА_1 станом на 30 травня 2015 року та 15 серпня 2019 року, які підписані від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади (а.с. 7-11 ); витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 13); Витяг із Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 14-28).
Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк» районний суд виходив із того, що позивачем доведено фактичне отримання та використання позичальником коштів в межах суми кредитного ліміту в розмірі 1 000 грн. 00 коп., які в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.
          За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
У даній справі, звертаючись до суду з позовом, представник АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 22 червня 2010 року, ОСОБА_1 отримав кредит 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви  ОСОБА_1  від 22 червня 2010 року, копію його паспорту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»,  витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та розрахунок заборгованості.
 
Однак, надані АТ КБ «Приватбанк» документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування у повній мірі.
Як убачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису ОСОБА_1 .
Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.
 
03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в справі у подібних правовідносинах за позовом  ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт  та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника,  не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами  шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду вказано, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
У даній справі районний суд правильно керувався вказаними вище висновками Великої Палати Верховного Суду, однак не врахував, що вони стосуються виключно розміру процентів та штрафних санкцій, і помилково відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту.
Матеріали справи свідчать, що АТ КБ «ПриватБанк»  було надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 15 серпня 2019 року  ОСОБА_1  має заборгованість у розмірі 98 614  грн 55 коп, з яких: 36 994 грн 69 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 26 519 грн 30 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0, 00 грн - заборгованість  за нарахованими відсотками; 29 078 грн 44 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 850 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від  100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання  банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина) та 4 672 грн 12 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.8-11).
 
При цьому доводи скарги  АТ КБ «Приватбанк» про те, що відповідач  підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, колегія суддів відхиляє, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Умовами ознайомився, погодився і мав на увазі відповідач, підписуючи заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
 
Аргументи апеляційної скарги стосовно того, що висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 висловлений у справі з інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувались такі умови договору, як погоджені між сторонами у належним спосіб, колегія суддів відхиляє з огляду на таке. 
Ці доводи позивача зводяться до того, що відсутність заперечення позовних вимог з боку відповідача означає його згоду із цими вимогами в контексті статті 12 ЦПК України.
Водночас з матеріалів справи убачається, що відповідач не подавав відзиву із запереченням позовних вимог або зі згодою із такими вимогами в порядку, передбаченому статтями 178, 180 ЦПК України, а тому відсутні підстави стверджувати, що відповідач, не виклавши заперечень проти позовних вимог, тим самим погодився з позовом.
Відповідач також не вчинив визнання стверджуваних позивачем обставин, що могло б слугувати підставою для звільнення позивача від обов`язку їх доказування відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України. Водночас факт не заперечення учасником справи обставини у цивільному судочинстві не є тотожним факту визнання цієї обставини. 
Принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона, на яку покладено тягар доказування, стверджує, а інша сторона не надала заперечень. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
  Доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні справи районним судом помилковао не застосовано до спірних правовідносин висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постановах  Верховного Суду у справах: № 356/1635/16-ц; 428/2873/17; 755/2720/16-ц; 666/388/16-ц, також не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки вони стосуються правовідносин щодо визнання кредитного договору неукладеним. У даній справі предметом розгляду є виконання кредитного договору, укладеного у письмовій формі шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12).     
Крім того, доводи скарги про відстуність підстав  для відмови у стягненні відсотків відхиляються апеляційним судом як неприйнятні, оскільки із заявлених АТ КБ «ПриватБанк» вимог та наданого розрахунку заборгованості відповідача убачається, що заборгованість  за нарахованими відсотками за наданим кредитом складає  0, 00 грн.
 
За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного суду в частині відмови у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення ОСОБА_1 заборгованості за за тілом кредиту у розмірі 36 994 грн 69 коп. та простроченим тілом кредиту у розмірі 26 519 грн 30 коп. з ухваленням нового рішення про задоволення цієї частини позову.
 
При ухваленні нового рішення про часткове задоволення позову відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь  АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 4 773 грн 28 коп. на відшкодування судових витрат позивача по сплаті за мінімальною ставкою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (1 921 + 2 852,28; а.с.3, 67), а також 29 грн. 22 коп. судового збору у дохід держави (різниця між необхідною сумою при подачі апеляційної скарги - 2 881 грн. 50 коп. та фактично сплаченою сумою - 2 852 грн. 28 коп.). 
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за за тілом кредиту у розмірі 36 994 грн 69 коп. та простроченим тілом кредиту у розмірі 26 519 грн 30 коп.скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
 
Стягнути з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 червня 2010 року у розмірі 63 513 (шістдесят три тисячі п`ятсот тринадцять) гривень 99 копійок, з яких: заборгованість за за тілом кредиту у розмірі 36 994 (тридцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) гривень  69 коп.; заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 26 519 (двадцять шість тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 30 коп. та 4 773 (чотири тисячі сімсот сімдесят три) гривни 28 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) у дохід держави судовий збір у розмірі 29 (двадцять дев'ять) гривень 22 коп.
 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома