22-ц/804/256/20 
                                                                                266/4083/19 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/4083/19
Номер провадження 22-ц/804/256/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,
секретар - Сидельнікова А.В.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні  з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2019 року, у складі судді Федотової В.М., 
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

10 липня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 8271,40 грн за кредитним договором № б/н від 10 липня 2010 року.
Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття спадщини у строк з 24 грудня 2012 року по 24 червня 2013 року. Спадкоємцем, який  постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідач ОСОБА_1 . На виконання вимог ст.1281 ЦК України Банком 25 лютого 2014 року направлено претензію кредитора до Другої маріупольської державної нотаріальної контори. 17 березня 2014 року позивачем отримано відповідь з нотаріальної контори, в якій зазначено, що спадкоємці померлої ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Банк вказує, що спадкування обов`язків за кредитним зобов`язанням відбулось відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідач не відмовилась від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки - 6 місяців від дня відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). 05 травня 2019 року Банк направив ОСОБА_1 лист-претензію, в якій пред`явив свої вимоги, однак будь-яких дій не виконано. Станом на дату смерті позичальника заборгованість за кредитним договором становить 8271,40 грн, яка складається з 8019,15 грн - заборгованість за кредитом, 252,25 грн - заборгованість за відсотками.     
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 8271 гривня 40 копійок, за кредитним договором б/н від 10.07.2010р., та судових витрат відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлої, прийняв після неї спадщину, наявність спадкового майна та його вартість. Жодних заяв або клопотань з метою встановлення наявності спадкового майна та його вартості зі сторони позивача не заявлялось.
Суд також виходив з того, що порушуючи питання про стягнення із спадкоємця заборгованості за кредитом, позивач в порушення вимог ст.1282 ЦК України будь-яких обґрунтувань та доказів щодо наявності та вартості спадкового майна не надає. Відсутність відомостей щодо наявності та вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги.
Суд послався на   правову позицію, висловлену в постанові Верховним Судом України від 06 червня 2018  року по справі № 533/370/16-ц.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
29 листопада 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення,  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Банку. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 09 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року справу за позовом  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.  

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що є не вірним висновок суду про не надання позивачем доказів наявності та вартості майна, одержаного у спадщину відповідачем. Судом не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, відповідно до якого доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. 
Також вказує, що ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в розділі «Додаткова інформація» якої зазначено, що позичальник володіє нерухомістю в особистій власності. 
Зазначає, що відповідач не надала доказів, що розмір майна, успадкованого нею є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту. 
Суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. 
Суд першої інстанції не перевірив розмір успадкованого відповідачем майна, що свідчить про однобічність і неповноту судового розгляду.      

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду не подала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
10 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського  управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 993, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).
Відповідно до копії реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів Претензій кредитора до ДНК від 14 лютого 2014 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлено до Другої маріупольської державної нотаріальної контори претензію кредитора відносно ОСОБА_2 (а.с.37).
На вказану претензію Другою маріупольською державною нотаріальною конторою надано відповідь від 03 березня 2014 року, що за перевіреними відомостями, які містяться в архіві відповідної нотаріальної контори станом на 03 березня 2014 року, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_2 не відкривалась, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори не звертався (а.с.39).
Згідно копії реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій до спадкоємців 02 травня 2019 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлено лист-претензію до відповідача, в якому зазначено, що станом на дату смерті заборгованість позичальника складає 8271,40 грн. Належного підтвердження про отримання відповідачем даної претензії до суду не надано.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10 липня 2010 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 станом на дату її смерті,  заборгованість становить 8271,40 грн., яка складається з: 8019,15 грн. - нараховані проценти за користування кредитом; 252,25 грн. -  нарахована пеня.
Оскільки позичальник (боржник) помер, то відповідати перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі ст.ст.1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.151, 152). 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Малервейн М.С., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Банку, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Стаття 274 ЦПК України містить перелік справ, що розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.
При цьому частина 4 вказаної статті визначає справи, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Так, спори щодо спадкування підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
Матеріали справи свідчать про те, що предметом позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 є стягнення боргу кредитором спадкодавця із спадкоємця боржника.
Згідно частин 1-3 статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Ухвалою судді Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 серпня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 62-63).

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України, обов`язковою підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що суд, у порушення вимог п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Тому наявні підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Щодо вирішення спору по суті

            Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
            У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
           За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
            Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
               Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
            За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
            Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
            Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
             Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Як передбачено частиною 1 статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за кредитним договором входять до складу спадщини.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 статті 1222 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини 1, 2 статті 1223 ЦК України).
Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями 1258, 1261-1265 ЦК України.
Згідно частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

З  копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_2 на праві власності зареєстрована 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1   (а.с.119, 120, 128, 137-139). 
За Інформаційною довідкою зі  Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 58918617 від 28 грудня 2019 року, спадкова справа до майна ОСОБА_2 ,1970 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня (а.с.142). 
За відомостями відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, які підтверджуються листом від 09 січня 2020 року № 100-99.02-00310, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 з 19 жовтня 2006 року. ОСОБА_2 знята з реєстрації в зв`язку зі смертю 24 грудня 2012 року (а.с.136).
Як встановлено в статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з частиною 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Крім того, відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.
Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).
Під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечень,що вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 не надала, а матеріали справи містять відомості щодо прийняття відповідачкою спадщини відповідно до положень частини 3 статті 1268 ЦК України, враховуючи те, що вона  протягом встановленого законом шестимісячного строку, не відмовилася від спадщини.  
            Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.
             За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.
            За положеннями статті 1281 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. 
            Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 
            Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 
            Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
            Отже встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
             АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 липня 2010 року, яка визначена станом на 01 січня 2016 року в загальному розмірі 8271,40 грн., яка складається із  заборгованості за кредитом 8019,15 грн. та заборгованості за відсотками  252,25 грн (а.с.5-8). При цьому, з вказаного розрахунку вбачається, що станом на час смерті позичальника, заборгованість за кредитом становила 7721,85 грн, заборгованість за відсотками 252,90 грн., та останній платіж за вказаним кредитним договором за життя  ОСОБА_2 було зроблено  14 грудня 2012 року  (а.с.5-8). 
             Підпунктами 2.1.1.12.4.,  2.1.1.12.5 Правил користування кредитною карткою передбачено, що строки і порядок погашення Кредиту (кредитний ліміт) по кредитним карткам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем приведено в Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною Договору. Строк повернення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці  (в полі MONTH).
            Звертаючись до суду з позовом та під час апеляційного перегляду справи Банком  не надано до матеріалів справи Пам`ятку Клієнта або Довідку про умови кредитування, а також відомості про  строк  дії виданої ОСОБА_2 кредитної картки.
            В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснила, що за умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_2 повинна була щомісячно до 25 числа місяця, наступного за поточним, здійснювати платежі на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами та повернути кредит в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. Пояснила про неможливість надання відомостей щодо видачі ОСОБА_2 кредитної картки та строку її дії.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
            Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом .
             Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України ).
             Враховуючи ті обставини, що  позичальник повинна була щомісяця до 25 числа  здійснювати платежі на повернення кредиту та відсотків, останній платіж нею був зроблений 14 грудня 2012 року, а наступний повинен був бути зроблений до 25 січня 2013 року, а позивачем не доведено строк дії кредитної картки, з закінчення якого у позичальника виникає обов`язок повернення кредиту в повному обсязі, судова колегія дійшла висновку, що початок відрахування строку порушення зобов`язання позичальника за кредитним договором становить 26 січня 2013 року, і саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги за кредитним договором.
             А відтак визначений частиною третьої статті 1281 ЦК України однорічний строк пред`явлення вимоги до спадкоємців сплив 25 січня 2014 року.  
             АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який не знав та не міг знати про відкриття спадщини, пред`явив вимогу до спадкоємців кредитора, направив зазначену вимогу до Другої маріупольської нотаріальної контори 25 лютого 2014 року (а.с.36, 37), лист- претензію до ОСОБА_1 , як до спадкоємця ОСОБА_3 - 05 травня 2019 року (а.с.40 - 44), після чого 10 липня 2019 року звернувся до відповідача з даним позовом (а.с.2 - 5), тобто пред`явив вимогу до спадкоємця кредитора, що  прийняла спадщину поза межами строків, встановлених частиною 3 статті 1281 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (понад один рік з дня настання строку вимоги - з 26 січня 2013 року). А тому в силу приписів частини 4 статті 1281 ЦК України Банк позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.
            Судова колегія відхиляє доводи представника позивача, що початок відрахування строку порушення зобов`язання позичальника за кредитним договором настав з 15 жовтня 2013 року, оскільки вказаний платіж було здійснено вже після смерті ОСОБА_2 , що за відсутності інших доказів само по собі не свідчить про те, що спадкоємці позичальника знали про її боргові зобов`язання. 
            Ураховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску АТ КБ «ПРИВАТБАНК» однорічного строку для звернення з вимогами до спадкоємців позичальника.  
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню згідно пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2019 року скасувати.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 31 січня 2020 року.

Судді:      Т.Б.Ткаченко

      Л.М.Кочегарова 

      С.А.Попова