Ухвала
Іменем України
 
23 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 461/5140/19
провадження № 61-357ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 25 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович, на дії державного виконавця,
 
ВСТАНОВИВ:
 
В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А. А. Просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А. А. щодо прийняття до виконання виконавчого листа № б/н, виданого 30 травня 2016 року, та відкриття виконавчого провадження № 59478951 від 05 липня 2019 року; визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А. А. про відкриття виконавчого провадження ВП № 59478951 від 05 липня 2019 року; визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А. А. про арешт майна боржника від 05 липня 2019 року в межах ВП № 59478951.
 
Обґрунтовуючи подану скаргу, покликався на те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А. А. від 05 липня 2019 року відкрито виконавчого провадження ВП № 59478951 з примусового виконання виконавчого листа № б/н, виданого 30 травня 2016 року, за яким ОСОБА_1 являється боржником. 05 липня 2019 року в межах виконавчого провадження № 59478951 накладено арешт на все майно ОСОБА_1 .
 
Вважав такі дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А. А. неправомірними та протиправними, оскільки судове рішення за яким ОСОБА_1 являється боржником набрало законної сили 11 листопада 2013 року, при цьому, при прийнятті виконавчого документа до виконання виконавцем було порушено вимоги пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та прийнято до виконання виконавчий документ, строк пред`явлення до виконання якого пропущено та не поновлено.
 
Вказував, що згідно пункту 2 частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент видачі виконавчого документа, строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, встановлюється для виконання судових рішень в один рік - з наступного дня після набрання рішенням законної сили. У зв`язку з наведеним, просив скаргу задовольнити.
 
Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 25 вересня 2019 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без задоволення.
 
Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а дії приватного виконавця були вчинені з дотриманням положень Конституції України, в межах наданих виконавцю повноважень і спрямовані на забезпечення виконання судового рішення.
 
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 , в якій заявник просить скасувати ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 25 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу в повному обсязі.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що при розгляді скарги ОСОБА_1 судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
У відповідності до статті 124 Конституції України (в редакції чинній на момент ухвалення та набрання законної сили рішенням на підставі якого виданий виконавчий документ) судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
 
Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час набрання рішенням законної сили) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
 
Частина перша статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час набрання рішенням законної сили) визначає, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
 
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час набрання рішенням законної сили) державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.
 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який діяв на час спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XIV).
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
 
За змістом частини першої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
 
Статтею 22 Закону № 606-XIV визначено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання.
 
Відповідно до частини першої вказаної статті виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
 
Відповідно до частини першої статті 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
 
Частиною другою вказаної статті визначено, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
 
Згідно з частиною третьою статті 23 Закону № 606-XIV у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2018 року (справа № 727/1256/16-ц), аналізуючи положення статей 22, 23, 47 Закону № 606-XIV, дійшла висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.
 
Тобто після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, і час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
 
Постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу та про відмову у відкритті виконавчого провадження, у зв`язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам закону не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», норми якого підлягають застосуванню на даному етапі правовідносин.  
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 25 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович, на дії державного виконавця - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
                                                                                                             В. В. Сердюк
 
                                                                                                             І. М. Фаловська