Постанова 
Іменем України
 
06 лютого  2020 року
м. Київ
справа №2-769/07 
провадження № 61 - 35437св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у  попередньому судовому засіданні  у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 квітня 2018 року, ухвалену у складі судді Мироненко І.П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01 жовтня 2007 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 вересня 1985 року Волноваським райвідділом РАЦС Донецької області, актовий запис №176. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст судових  рішень
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 квітня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 01 жовтня 2007 року відмовлено.
Відмовляючи ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження, суд   виходив з того, що твердження відповідача ОСОБА_2 , яке ґрунтується на припущенні, не може бути підставою для поновлення строків на оскарження рішення від 01 жовтня 2007 року, оскільки не виправдовує втручання у принцип res judicata (юридичної визначеності) та права на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Скаржник просив суд  ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити  на новий  розгляд .
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до  Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від                       10 квітня 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано з Волноваського районного суду Донецької області справу №2-769 (07). 
 
У  вересні 2018 року справа №2-769/07 надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга  мотивована тим, що  суд  апеляційної інстанції прийшов до   помилкового висновку про те, що  ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на спростування твердження суду щодо належного повідомлення сторін.
Згідно вимог ЦПК України у редакції яка діяла до 15 грудня 2018 року оскаржуване рішення мало бути заочним.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01 жовтня 2007 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Із вказаним судовим рішенням  не погодився ОСОБА_2 та 16 січня     2018 року подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу, в якій ставив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, який пропустив більш ніж на десять років. У якості доводів щодо поновлення строку на апеляційне оскарження зазначив, що суд порушив його процесуальні права та не повідомив належним чином про судові засідання у даній справі та не направив копію повного судового рішення відповідачу. ОСОБА_2 вказував, що про існування оскаржуваного рішення суду йому стало відомо 27 грудня 2017 року, коли він отримав документи про виселення за позовом ОСОБА_3 , а копію цього рішення отримав 16 січня 2018 року.
Апеляційна скарга разом із справою, надійшла до апеляційного суду                            07 лютого 2018 року.      
Згідно довідки Волноваського районного суду від 16 січня 2018 року цивільна справа №2-769/07 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу утилізована за закінченням терміну зберігання.  
На виконання ухвали Апеляційного суду Донецької області від 09 лютого                  2018 року, Волноваський районний суд Донецької області ухвалою від                           15 березня 2018 року відновив втрачене судове провадження у даній цивільній справі № 2-769/07.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відмовляючи ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що він не отримував копію рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущенні, тому не може бути підставою для поновлення строків на оскарження рішення від 01 жовтня 2007 року, оскільки не виправдовує втручання у принцип res judicata (юридичної визначеності) та права на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції з  огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України  незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:
1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;
2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
За положеннями ч.1 ст.294 ЦПК України (в редакції чинної до 15 грудня 2017 року) заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції могла бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подавалася протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Звертаючись 16 січня 2018 року з апеляційною скаргою на рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01 жовтня 2007 року, ОСОБА_2 посилався на те, що оскаржуване судове рішення він не отримував, про його наявність   йому стало відомо тільки 27 грудня 2017 року, копію рішення він отримав його 16 січня 2018 року, тому і строк на апеляційне провадження пропустив з поважних причин і просив його поновити.
Згідно довідки Волноваського районного суду від 16 січня 2018 року цивільна справа №2-769/07 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу утилізована за закінченням терміну зберігання.
З описової частини рішення Волноваського районного суду Донецької області від 01 жовтня 2007 року вбачається, що відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.
Рішення набрало чинності 11 жовтня 2007 року.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Волноваського районного суду від 15 березня 2018 року про відновлення втраченого провадження по справі №2-769/07 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, відновлено в частині рішення суду (з архіву суду надано оригінал рішення від 01 жовтня 2007 року), та доказів перебування сторін у зареєстрованому шлюбі (Волноваським районним відділом РАЦ надано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану щодо реєстрації шлюбу та його розірвання на підставі рішення суду). Інших матеріалів справи суду першої інстанції отримати не вдалось.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що посилання ОСОБА_2 щодо неналежного повідомлення   відповідача, про час та місце розгляду справи та отримання ним судового рішення ґрунтуються на припущеннях.
Окрім того, судом апеляційного суду обґрунтовано було прийнято до уваги усталену судову практику ЄСПЛ з питання доцільності порушення принципу res judicata, а саме.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.
У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа Перетяка та Шереметьев проти України, заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
 
Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Принцип правової визначеності- загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.
 
Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.
 
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).
 
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що  суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку про те, що поновлення строків на оскарження рішення суду першої інстанції від 01 жовтня 2007 року не виправдовуватиме втручання у принцип res judicata (юридичної визначеності) та права на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц (провадження №61-37352сво18).
Доводи касаційної скарги відносно того, що суд апеляційної інстанції прийшов до   помилкового висновку про те, що  ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на спростування твердження суду щодо належного повідомлення сторін не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.
Доводи касаційної скарги відносно того, що згідно вимог ЦПК України, у редакції яка діяла до 15 грудня 2018 року, оскаржуване рішення мало бути заочним не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факту отримання ОСОБА_2 копії рішення суду першої інстанції та порушення преклюзивного строку апеляційного оскарження визначеного ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Оскільки судом апеляційної інстанції було дотримано норми національного та міжнародного законодавства, тому  колегія суддів вважає ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження законною та обґрунтованою.
Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги
Наведені в касаційній скарзі доводи  не спростовують висновку суду  апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402,  416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 квітня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                    А. А. Калараш
 
                                                                             С. Ю. Мартєв
 
                                                                                              Є. В. Петров