ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2020 р.	Справа № 585/3598/15-а	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Старостіна В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Машина І.М., вул. Соборна, 12, м. Ромни, Роменський, Сумська, 42000, повний текст складено 09.12.19 року по справі № 585/3598/15-а
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Департаменту фінансів Міністерства оборони України ,        Міністерства оборони України      
третя особа         Військова частина-польова пошта НОМЕР_1 
          про визнання частково нечинним рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.08.2015 за № 248/3/6/1795 та стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у розмірі 8 526,00 грн.,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:
- визнати частково нечинним рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.08.2015 за № 248/3/6/1795, яким позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
- стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача одноразову грошову допомогу у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у розмірі 8 526,00 грн.
Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.12.2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано частково протиправним рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.08.2015 №248/3/6/1795, в частині відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності. Зобов`язано Департамент фінансів Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у розмірі та порядку передбаченому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено. Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.12.2015 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 13.06.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.12.2015 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.11.2019 адміністративний позов задоволено. 
Визнано частково нечинним рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.08.2015 за № 248/3/6/1795, яким ОСОБА_1 , відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у розмірі 8526,00 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем, Міністерством оборони України, подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
27.01.2020 на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності, крім того позивач просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 13.04.2014 на підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про мобілізацію» призваний у Збройні Сили України, 01.04.2015 на підставі Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 звільнений в запас, що підтверджується копією військового квитку серії НОМЕР_2 (а.с. 5-6).
Як свідчать матеріали справи, з 11.06.2014 по 11.09.2014 позивач знаходився у службовому відрядженні для участі в антитерористичній операції Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань, що підтверджується відповідним записом у військовому квитку серії НОМЕР_2 .
Відповідно до акту № 326 про нещасний випадок, затвердженого ТВО командира військової частини ПП НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 від 06.11.2014 вбачається, що з солдатом ОСОБА_1 05.07.2014 о 00:15 год. стався нещасний випадок. З пункту 6 вказаного акту вбачається, що під час виконання завдань Антитерористичної операції на територі Донецької та Луганської областей, 05 липня 2014 року приблизно о 00:15 год. перебуваючи на бойовому блокпості №8 Луганського аеропорту потрапив під обстріл з систем залпового вогню «ГРАД». Під обстрілами з систем залпового вогню «ГРАД» перебував з 11 червня 2014 року по 29 липня 2014 року. Потім був переведений до с. Сабівка Луганської області, де періодично потрапляв під вказані вище обстріли, внаслідок чого отримав психічну травму. В підпунктах 6.1., 6.2 та пункті 7 вказано: вид події 14 травма, заподіяна іншою особою; шкідливий фактор та його значення: мінно-вибухова травма; причини нещасного випадку 31 травмування в наслідок протиправних дій інших осіб. В п. 9 Акту вказано  медичний висновок про діагноз ушкодження здоров`я потерпілого: «відповідно до виписки з історії хвороби № 6111, солдат ОСОБА_1 отримав посттравматичний стресовий розлад, астеневротичний синдром». В підпункті 9.1 зазначено, що потерпілий у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував (а.с. 9-10).
Зі змісту довідки № 163 від 06.11.2014, виданої начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 майором м/с ОСОБА_3 , передбаченої Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджену наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 № 402 встановлено, що солдат ОСОБА_1 05.07.2014 одержав психічну травму. Пост-травматичний стресовий розлад, астено-невротичний синдром. Під час виконання завдань АТО. Травма, так, повязана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 11).
З довідки військово-лікарської комісії № 61/I від 04.02.2015, виданої військовою частиною НОМЕР_3 , передбаченої Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджену наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 № 402, вбачається, що солдат ОСОБА_1 має діагноз: стан після перенесеної гострої реакції на стрес з виходом в одужання. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 13).
Відповідно до довідки комісії Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України серії АГ № 0003429 від 12.02.2015 ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 10%. Причина втрати професійної працездатності: захворювання, Так, пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 14).
Позивач подав вищевказані документи до фінансової служби військової частини ПП НОМЕР_1 , яка направила документи до Департаменту Фінансів Міністерства оборони України для розгляду питання щодо надання та нарахування позивачу одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.
За результатами розгляду документів позивача Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 11.08.2015 № 248/3/6/1795 повідомив позивача про те, що оскільки ОСОБА_1 втратив працездатність від захворювання пов`язаного з проходженням військової служби без встановлення інвалідності, він не має права на отримання допомоги. Документи повернуті у військову частину. Водночас повідомляється, що згідно з Законом "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців...," затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 допомога призначається у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво). Виплата допомоги у разі втрати працездатності без встановлення групи інвалідності внаслідок захворювання законодавством не передбачена (а.с. 7).
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням Департаменту фінансів Міністерства оборони України позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до п.п. 7 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Згідно п. 2 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 7 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, у розмірі, що визначається у відсотках від: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ступеня втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Згідно п. 2 Загальних положень Положення про психологічну реабілітацію військовослужбовців Збройних Сил України, які брали участь в антитерористичній операції, під час відновлення боєздатності військових частин (підрозділів), затверджених наказом Міністерства оборони України № 702 від 09.12.2015, бойова психічна травма - патологічний стан центральної нервової системи, що виникає внаслідок впливу чинників бойового стресу та зумовлює регулювання поведінки особи, що постраждала, через патофізіологічні механізми.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 під час проходження військової служби отримав психічну травму, що підтверджується актом № 325 проведення службового розслідування від 06.11.2014, актом № 326 про нещасний випадок від 06.11.2014, довідкою № 163 від 06.11.2014, колегія суддів вважає, що позивач має право на звернення з відповідною заявою про призначення одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №   38722/02)).
Так, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Однак, суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
Враховуючи вказане вище, належним способом відновлення порушеного права позивача в спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача, Міністерство оборони України, розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.
За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи, що висновки викладені в рішенні суду першої інстанції, відповідно до яких судом задоволено позовні вимоги в частині стягнення з Міністерства оборони України на користь позивача одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, не відповідають обставинам справи, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про зобов`язання Міністерства оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, в іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.11.2019 залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.11.2019 року по справі № 585/3598/15-а скасувати в частині стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у розмірі 8 526,00 грн.
Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.
В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.11.2019 по справі № 585/3598/15-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.С. Рєзнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.О. Бегунц    В.В. Старостін   	
Повний текст постанови складено  31.01.2020 року