Постанова                                    
Іменем України 
11 грудня 2019року 
м. Київ
справа № 495/8144/16-ц
провадження № 61-21112св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 рокуу складі колегії суддів: Черевка П. М., Артеменка І. А., Драгомерецького М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України») про визнання договору іпотеки припиненим.
Позов обґрунтований тим, що 23 січня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2255-н на суму 421 400,00 грн під 16,5 % річних.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2255-н між                     ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір від 23 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом                               Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області       Холудєєвою С. М. зареєстрованого у реєстрі за № 188, 189.
Відповідно до вказаного іпотечного договору ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед ВАТ «Державний ощадний банк України» належним йому майном - житловим будинком за номером 2 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0400 га, на АДРЕСА_1 , належного позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 листопада 2007 року, виданого Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради; земельною ділянкою загальною площею 0,0400 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110300000:01:004:0147, яка належить позивачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 959229, виданого Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів 19 березня 2007 року на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради від 15 січня 2007 року № 179-V.
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області    від 11 грудня 2014 року у цивільній справі № 1505/414/2012 за позовом                                   ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно. Позов задоволено. 
На підставі вищевказаного заочного рішення Білгород-Дністровським міськрайонним судом видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 ОСОБА_1 на користь заборгованість за кредитному договорі у сумі - 848 286,30 грн, судових витрат - 1 820,00 грн та звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок за номером 2, що розташований на земельній ділянці площею 0,0400 га, на АДРЕСА_1 , земельну ділянку загальною площею 0,0400 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110300000:01:004:0147.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується відповідними актом про смерть та консульськими довідками.
Просив визнати договір іпотеки від 23 січня 2008 року припиненим.
Короткий зміст рішень суду першої інстанцій
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано припиненими усі зобов`язання ОСОБА_1 перед ВАТ «Державний ощадний банк України» встановлені на підставі договору іпотеки від 23 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Холудєєвою С. М., зареєстрованого у реєстрі за № 188, 189, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України», а саме припинено іпотеку на житловий будинок за номером 2, що розташований на земельній ділянці площею 0,0400 га, на АДРЕСА_1 , що належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 листопада 2007 року, виданого Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради та земельну ділянку загальною площею 0,0400 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110300000:01:004:0147, яка належить позивачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 959229, виданого Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів 19 березня 2007 року на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради від 15 січня 2007 року № 179-V.
Вилучено з державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - запис про заборону відчуження наступного нерухомого майна житловий будинок за номером 2, що розташований на земельній ділянці площею 0,0400 га, на АДРЕСА_1 ; земельна ділянка загальною площею 0,0400 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110300000:01:004:0147
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно зі статтею 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.  Тому припинення основного зобов`язання має наслідком припинення іпотеки, як зобов`язання додаткового, оскільки в цьому випадку відповідає сама мета існування іпотеки як засобу забезпечення виконання зобов`язання. 
Короткий зміст рішень суду апеляційної  інстанцій
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року скасовано та постановлено нове рішення про відмову в позові. 
Проведено розподіл судового збору.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що стаття 17 Закону України «Про іпотеку» та стаття 593 ЦК України не містять такої підстави припинення договору іпотеки, як смерть боржника за основним зобов`язанням, а тому підстави для визнання договору іпотеки припиненим відсутні. 
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, з касаційною скаргою на апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року, просив рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року. 
У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 05 червня 2019 року № 594/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня  2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.
Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що згідно з статтею 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.  Тому припинення основного зобов`язання має наслідком припинення іпотеки, як зобов`язання додаткового, оскільки в цьому випадку відповідає сама мета існування іпотеки як засобу забезпечення виконання зобов`язання. 
Отже, смерть боржника за кредитним договором є підставою для припинення іпотеки. 
 
Аргументи інших учасників справи
27 травня 2017 року надійшли заперечення ПАТ «Державний ощадний банк України», який просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» та статті 593 ЦК України не передбачено такої підстави, припинення договору іпотеки як смерть боржника за основним зобов`язанням. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23 січня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2255-н на суму 421 400,00 грн під 16,5 % річних.
ВАТ «Державний ощадний банк України» на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2255-н, між відповідачем та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір від 23 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Холудєєвою С. М., зареєстрованого в реєстрі за № 188, 189.
Відповідно до вказаного іпотечного договору ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед ВАТ «Державний ощадний банк України» належним йому майном: житловим будинком за номером 2 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0400 га, на АДРЕСА_1 , що належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 листопада 2007 року, виданого Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради; земельною ділянкою загальною площею 0,0400 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110300000:01:004:0147, яке належить позивачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 959229, виданого Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів 19 березня 2007 року на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради від 15 січня 2007 року № 179-V.
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області          від 11 грудня 2014 року у цивільній справі № 1505/414/2012 за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно, задоволено. 
На підставі вищевказаного заочного рішення Білгород-Дністровським міськрайонним судом видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь                             ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом у сумі -                   848 286,30 грн, судових витрат у розмірі 1 820,00 грн та звернуто стягнення на нерухоме майно: житловий будинок за номером 2, що розташований на земельній ділянці площею 0,0400 га, на АДРЕСА_1 , земельну ділянку загальною площею 0,0400 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110300000:01:004:0147.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2  помер, що підтверджується відповідними актом про смерть та консульськими довідками.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною п`ятої статті 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону. Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Згідно з пунктом 6.1. іпотечного договору сторони передбачили, що Банк набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання не буде виконано, а також у будь - який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь - якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або кредитним договором.
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта статті 33 Закону).
Однією з конституційних засад судочинства є обов`язковість рішень суду (пункт 9 частини третьої статті 129 Конституції України).
Згідно з статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Відповідно до статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.
Згідно зі статтею 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Згідно із частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
До спірних правовідносин необхідно застосувати Закон норми якого є спеціальними.
Згідно із частиною п`ятою статті  З Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стаття 17 Закону України «Про іпотеку», та стаття 593 ЦК України не містять такої підстави припинення договору іпотеки, як смерть боржника за основним зобов`язанням.
Верховний Суд зазначає, що ОСОБА_1 , як на підставу позову про визнання договору іпотеки припиненим, посилався на смерть ОСОБА_2 , а відповідно припинення основного зобов'язання.
З огляду на підстави позову та викладені висновки суду апеляційної інстанції підстави для припинення договору іпотеки відсутні, оскільки зі смертю позичальника за кредитним договором має місце не зміна боржника в зобов`язанні за згодою сторін, а успадкування грошового обов`язку спадкоємцем, що прийняв спадщину. 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             А. С. Олійник 
С. О. Погрібний
                                                                                                                        В. В. Яремко