ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/1092/19	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
   головуючого судді Савицького Я.Ф.,
             суддів Головея В.М.,
                                                            Разюк Г.П.,
секретар судового засідання - Щербатюк О.В.,
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Стороженко О.П., за ордером;
від відповідача: Баранов О.В., за ордером;
від суб`єкта оскарження: Блізінський М.П., за ордером; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН"
на ухвалу Господарського суду Одеської області 
від 22 листопада 2019 року (повний текст підписано 25.11.2019р.)
по справі № 916/1092/19
за позовом Державного підприємства  "Морський торговельний порт "Чорноморськ"
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН"
про стягнення 4 721 991,12 грн.
Суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В., -

суддя суду першої інстанції: Д`яченко Т.Г.,
час та місце винесення ухвали: 22.11.2019р., м. Одеса, просп. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 12.02.2020р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

21.10.2019р. до Господарського суду Одеської області (вх. № ГСОО 2-5103/19) від Товариства з обмеженою відповідальністю „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" (заявник, ТОВ „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН", відповідач) надійшла скарга на постанову приватного виконавця Парфьонова Г.В. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 01.10.2019р., яка була винесена в рамках виконавчого провадження №60072608 від 16.09.2019р. та якою накладено арешт на майнові права (право оренди згідно договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №19/89-о/д від 23.04.2019 року), а саме: Портальний кран „Сокол", №12, інв. №3843; Портальний кран „Сокол", №118, інв. №3152; Портальний кран „Альбрехт", №48, інв. №3425; Портальний кран „Альбрехт", №49, інв. №3826; Портальний кран „Альбрехт", №84, інв. №3825, а також, на постанови приватного виконавця Парфьонова Г.В. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 02.10.2019р. у ВП №60072608, що було відкрито на виконання судового наказу від 12.09.2019р. Господарського суду Одеської області у справі №916/1092/19.
Обґрунтовуючи вказану заяву, ТОВ „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" зазначив, що накладення арешту на право оренди майна жодним чином не може задовольнити майнові вимоги стягувача до боржника, оскільки право оренди майна не може бути реалізовано в порядку ст. 61 Закону України „Про виконавче провадження". 
ТОВ „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" звертав увагу на те, що право оренди майна не є майном, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги стягувача у виконавчому провадженні.
Таким чином, заявник вказав, що дії приватного виконавця направлені не на реальне виконання рішення суду, а на перешкоджання здійснення господарської діяльності ТОВ „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН", яке із накладенням вищезазначеного арешту позбавляється можливості здійснювати господарську діяльність, що в подальшому призведе до погіршення фінансового стану боржника, його неплатоспроможності тощо.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.11.2019р. по справі №916/1092/19 (суддя Д`яченко Т.Г.) у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" (вх.№ГСОО2-5103/19 від 21.10.2019р.) на постанову приватного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника - відмовлено.
Суд першої інстанції, дійшов висновку про підтвердження матеріалами розгляду скарги того, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. вчиняються відповідні виконавчі дії згідно із Законом України „Про виконавче провадження" щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 12.09.2019р. у справі №916/1092/19, у зв`язку з чим, скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" (вх. № ГСОО 2-5103/19 від 21.10.2019р.) на постанову приватного виконавця про арешт майна боржника у справі №916/1092/19 залишив без задоволення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить задовольнити останню, визнати неправомірними постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г. В. про арешт майна боржника від 01.10.2019 року у ВП №60072608 та постанови приватного виконавця виконавчого округу Парфьонова В.Г. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 02.10.2019р. у ВП 60072608; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г. В. про арешт майна боржника від 01.10.2019 року у ВП №60072608 та постанови приватного виконавця виконавчого округу Парфьонова В.Г. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 02.10.2019р. у ВП 60072608; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г. В. зняти арешт з майнових прав (права оренди згідно договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №19/89-о/д від 23.04.2019 року), а саме: Портальний кран „Сокол", №12, інв. №3843; Портальний кран „Сокол", №118, інв. №3152; Портальний кран „Альбрехт", №48, інв. №3425; Портальний кран „Альбрехт", №49, інв. №3826; Портальний кран „Альбрехт", № 84, інв. №3825 та інших майнових прав, на які накладено арешт постановами від 02.10.2019р. у ВП №60072608. 
Апелянт вказує, що ухвала суду першої інстанції винесена з неповним з`ясуванням та не доведеністю обставин, що мають значення для справи, а також, з висновками суду, що не відповідають обставинам справи.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ТОВ "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" вказує, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. від 16.09.2019р. відкрито виконавче провадження №60072608 з виконання наказу від 12.09.2019р., виданого Господарським судом Одеської області у справі №916/1092/19.
В межах проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №60072608 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. проведено опис та арешт майна (коштів) боржника - ТОВ "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН", про що складено, зокрема, постанову про арешт майна боржника від 01.10.2019р., якою накладено арешт на майнові права (право оренди згідно договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 19/89-о/д від 23.04.2019 року), а саме: Портальний кран „Сокол", №12, інв. №3843; Портальний кран „Сокол", №118, інв. №3152; Портальний кран „Альбрехт", №48, інв. №3425; Портальний кран „Альбрехт", №49, інв. №3826; Портальний кран „Альбрехт", №84, інв. №3825, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 5263259,45грн.
При цьому, ТОВ „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" зазначає, що підставами виникнення у нього (боржника) речових прав на нерухоме (рухоме) майно, яке зазначено в оскаржуваній постанові приватного виконавця про накладення арешту, є договір оренди індивідуально визначеного рухомого майна, що належить державної власності №19/89-о/д, який укладений між сторонами по даній справі 23.04.2019р. За даним договором Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" передало відповідачу у платне користування нерухоме (рухоме) майно, яке належить державі. Отже, належне орендарю на підставі договору оренди право користування державного та комунального майна не може бути відчужено орендарем.
Апелянт звертає увагу, що право оренди державного майна можна отримати виключно на конкурсних засадах під час проведення відповідного конкурсу, який оголошується орендодавцем - в даному випадку Фондом державного майна або його регіональним відділенням. 
Порядком проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011р. №906, не передбачено примусового відчуження права оренди державного майна в порядку примусового виконання судового рішення.
Більш того, відповідач наполягає на тому, що жодним положенням Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не передбачено того, що право оренди може бути відчужено, навіть в примусовому порядку.
ТОВ „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" вказує, що для виконання рішення суду арешту підлягають лише ті майнові права, що належать боржнику, які можливо реалізувати (продати, передати) за визначеною, відповідно до законодавства, ціною, а кошти направити на погашення заборгованості.
Відповідач вважає, що належне орендарю на підставі договору оренди право користування нерухомим (рухомим) майном, що перебуває у власності інших осіб, зокрема у власності Держави, не може бути відчужене приватним виконавцем.
Таким чином, апелянт вважає, що оскільки право оренди державного майна не може відчужуватися орендарем, так як таке право належить лише орендодавцю, то відповідно дане право не може бути відчужене в процесі виконавчого провадження, де боржником є орендар.
Отже, накладання приватним виконавцем арешту на право орендаря на право оренди державного майна є безпідставним та необґрунтованим. Відтак, скарга заявника на відповідні дії приватного виконавця, на думку апелянта, є обґрунтованою та такою, що підлягала задоволенню.
Більш детально доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" викладені в апеляційній скарзі.
Разом з апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2019р. апеляційну скаргу ТОВ "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.11.2019р. по справі №916/1092/19 залишено без руху; встановлено апелянту строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, а саме: надати до суду докази сплати судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Після надходження суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2020р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.11.2019р. про відмову у задоволенні скарги ТОВ "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" (вх. №ГСОО 2-5103/19 від 21.10.2019р.) у справі №916/1092/19 на постанову приватного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника, розгляд справи призначено на 12.02.2020 року.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2020р. у судовому засіданні оголошено перерву до 19.02.2020р.
Крім того, судом апеляційної інстанції 12.02.2020р. було витребувано з Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/1092/19.
В судовому засіданні 19.02.2020 року представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на скасуванні оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду. Крім того, представники відповідача надалі уточнення щодо прохальної частини апеляційної скарги, вказав на технічну помилку при друкуванні останньої. Так, представники апелянта зазначили, що вимоги апеляційної скарги щодо постанов приватного виконавця виконавчого округу Парфьонова В.Г. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 02.10.2019р. у ВП 60072608 були предметом розгляду в іншому апеляційному провадженні у даній справі, за результатом якого 12.02.2020р. Південно-західним апеляційним господарським судом було винесено постанову. У зв`язку з чим, представники Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" просили судову колегію розглядати лише ті заявлені в апеляційній скарзі вимоги, які стосуються лише постанови про арешт майна боржника від 01.10.2019р.
Представник приватного виконавця Парфьонова Г.В. у судовому засіданні 19.02.2020р. заперечував проти доводів апеляційної скарги на наполягав на залишенні без змін оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія звертає увагу, що враховуючи надані у судовому засіданні 19.02.2020р. представниками апелянта уточнення щодо прохальної частини апеляційної скарги, судова колегія розглядає лише ті заявлені в апеляційній скарзі вимоги, які стосуються постанови про арешт майна боржника від 01.10.2019р.
Вивчивши матеріали оскарження, заслухавши пояснення представників учасників процесу, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішеннями, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".
За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.
Статтями 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частинами 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» надано право приватному виконавцю накладати арешт на майнові права боржника. При цьому, арешт накладається з метою виконання рішення суду. Тобто за рахунок майнових прав здійснюється повне або часткове погашення боргу боржника перед стягувачем.
Статтею 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Визначення майнового права наведено також в статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні", згідно якої майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що право накладати арешт на майно в межах виконавчого провадження надається лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику; а арешту підлягають лише ті майнові права, що належать боржнику, які можливо реалізувати (продати, передати) за визначеною відповідно до законодавства ціною, а кошти направити на погашення заборгованості.
Аналогічні правові позиції зазначені у постановах Верховного суду від 15.01.2020р. у справі №910/7221/17, від 23.10.2019р. у справі №911/2314/18, від 23.10.2019р. у справі №911/2314/18, від 13.02.2018р. у справі №910/11266/17.
Крім того, як вже зазначалось вище, за рахунок майнових прав здійснюється повне або часткове погашення боргу боржника перед стягувачем.
Пунктом 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець, під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавстві порядку.
Порядок реалізації майна, на яке звернено стягнення, визначено статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, апеляційна колегія звертає увагу, що виконавець повинен накладати арешт безпосередньо на майно боржника для забезпечення реального виконання рішення, а не на право оренди державним майном, що, в свою чергу, може нанести збитки державі, у зв`язку з несплатою орендарем орендної плати через неможливість користування об`єктом оренди - державним майном.
Як вбачається з матеріалів справи, Портальний кран „Сокол", №12, інв. №3843; Портальний кран „Сокол", №118, інв. №3152; Портальний кран „Альбрехт", №48, інв. №3425; Портальний кран „Альбрехт", №49, інв. №3826; Портальний кран „Альбрехт", №84, інв. №3825 належать до державної власності, а відповідач є лише орендарем, якому належать майнові права (право оренди), відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна від 23.04.2019р. № 19/89-о/д.
Судова колегія звертає увагу на те, що за умовами цього договору у орендаря є право передачі отриманого майна, що належить до державної власності, в суборенду, але, виключно за письмовою згодою орендодавця, тобто - позивача (п.6.2 договору) (т.4 а.с.47).
Таким чином, апеляційний суд зазначає, що належні орендарю на підставі договору оренди майнові права (право оренди державного майна) не можуть бути відчужені орендарем.
Апеляційна колегія погоджується з доводами апелянта, що право оренди майна не є майном, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги стягувача у виконавчому провадженні.
Відтак, в даному випадку накладення арешту на право оренди майна жодним чином не може задовольнити майнові вимоги стягувача до боржника, оскільки право оренди майна не може бути реалізовано в порядку ст. 61 закону України «Про виконавче провадження». 
В той же час, сам факт накладення арешту на майнові права ТОВ „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН", а саме: на право оренди, що зазначено у постанові від 01.10.2019р. у ВП №60072608, фактично позбавляє можливості боржника здійснювати свою господарську діяльність та, як слід, заробити грошові кошти, якими в подальшому можна буде розрахуватись з боргами.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґі Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982р. будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». 
У рішенні від 14.06.2007р. у справі «Свято-Михайлівська парафія проти України» зазначено, зокрема, що слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті. Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28.03.1990р.).
Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
З огляду на вищевказане апеляційний суд вважає, що накладення арешту на право оренди, що належать боржнику, не є необхідним у демократичному суспільстві, нагальна суспільна потреба у такому втручанні відсутня; вказані обмеження є надмірними, а також, в даному випадку не дотримано розумної пропорційності між втручанням у право скаржника та інтересами суспільства.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що накладення арешту на майнові права (право оренди), зазначеного у відповідній постанові від 01.10.2019р. у ВП №60072608, не направлено на реальне виконання рішення суду, а тому, здійснено з порушенням приписів Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для визнання спірних постанов протиправними.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994).
Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Таким чином, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" на дії приватного виконавця Парфьонова Г.В. щодо винесення постанови про арешт майнових прав (права оренди) боржника від 01.10.2019р. у ВП №60072608 у справі №916/1092/19 підлягає задоволенню.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі обґрунтованими, оскільки вони не спростовуються зібраними по справі доказами та відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. 
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали не було в повному обсязі враховано всіх обставини справи, а тому було прийнято передчасне рішення щодо відмови у задоволенні відповідної скарги заявника.
Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відтак, зважаючи на результат перегляду оскаржуваної ухвали, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її скасування.
З огляду на викладене, ухвала Господарського суду Одеської області від 22.11.2019р. про відмову у задоволенні скарги ТОВ „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" (вх. № ГСОО 2-5103/19 від 21.10.2019р.) на постанову приватного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника у справі №916/1092/19 підлягає скасуванню, а апеляційна скарга ТОВ „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" - задоволенню.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" - задовольнити частково. 
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.11.2019р. про відмову у задоволенні скарги ТОВ „ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" (вх. №ГСОО 2-5103/19 від 21.10.2019р.) на постанову приватного виконавця про арешт майна боржника у справі №916/1092/19 - скасувати.
Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПІАН АГРО ІНВЕСТМЕНТ ЮКРЕЙН" (вх. №ГСОО 2-5103/19 від 21.10.2019р.) на постанову приватного виконавця про арешт майна боржника у справі №916/1092/19 - задовольнити.
Визнати неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова В.Г. про арешт майна боржника від 01.10.2019 року у виконавчому провадженні №60072608, якою накладено арешт на майнові права (право оренди згідно договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.04.2019р. №19/89-о/д).
Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова В.Г. про арешт майна боржника від 01.10.2019 року у виконавчому провадженні №60072608, якою накладено арешт на майнові права (право оренди згідно договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 23.04.2019р. №19/89-о/д).
Постанова відповідно до ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови підписаний 20.02.2020р.

Головуючий суддя                                                                            Савицький Я.Ф.
Суддя                                                                                                                 Головей В.М.
         Суддя                                                                                               Разюк Г.П.