ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" лютого 2020 р.           Справа№ 927/659/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Куксова В.В. 

за участю секретаря судового засідання: Короля Д.А.   
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 11.02.2020 року у справі №927/659/19               (в матеріалах справи).
Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради         
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.11.2019, повний текст якого складено та підписано 20.11.2019
у справі №927/659/19 (суддя - Книш Н.Ю.)
за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком»                                                                                                                                                                                                                         
до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради                 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради
про стягнення 826 830,48 грн.                           

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради (далі-відповідач) 825       546,78 грн заборгованості за відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям громадян, які проживають в Новозаводському районі міста Чернігова, у період з 01.01.2018 по 31.12.2018, а також 1       379,14 грн за пільгове встановлення квартирного телефону за 2016 та 2017 роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного законодавства України щодо своєчасного відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих оператором телекомунікацій пільговим категоріям громадян у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 та встановлення квартирного телефону за 2016 та 2017 роки згідно із Законами України: «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про охорону дитинства», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про основи соціальної осіб з інвалідністю в Україні» які проживають в Новозаводському районі міста Чернігова.

05.09.2019 від позивача надійшла до Господарського суду Чернігівської області заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить зменшити позовні вимоги на суму 365,98 грн.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що в результаті проведеного звіряння, були зменшені поточні нарахування відповідачу за травень 2018 на суму 141,48 грн та за жовтень 2018 на суму 376,08 грн, всього на суму 517,56 грн, що підтверджується формами « 2-пільга» за травень та жовтень 2018. В свою чергу, рішенням господарського суду від 17.10.2018 по справі №927/628/18 було також зменшено розмір позовних вимог ПАТ «Укртелеком» за 2017 рік на суму 883,54 грн, яка включає в себе 517,56 грн. Позивач пояснює, щоб уникнути подвійного зменшення було включено до розміру позовних вимог за 2018 рік суму 517,56 грн. По іншим абонентам, які були заявлені в листі відповідача на суму 365,98 грн зняття не були проведені в зв`язку зняттям телефонів абонентами самостійно в 2017 році. У поданій заяві позивач визначив позовні вимоги у розмірі 825546,78грн, який складає 825 546,78 грн нарахування за 2018 рік + 517,56 грн + 344,40 грн установки за 2016 рік + 151,20 грн установки за 2017 рік.   

08.10.2019 від позивача надійшла заява до Господарського суду Чернігівської області   про збільшення позовних вимог. В поданій заяві позивач наводить результати звіряння з відповідачем розрахунків за 2018 рік та розрахунків щодо пільгового встановлення телефонів за 2016, 2017 роки, а також просить прийняти збільшення позовних вимог на суму 270,54 грн в частині стягнення заборгованості по компенсації вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговим категоріям громадян за 2018 рік та зазначає, що розмір позовних вимог збільшується в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за 2018 рік на суму 270,54 грн і становить 825 817,32 грн, замість заявлених 825 546,78 грн. В частині інших позовних вимог, то вони залишаються без змін і становлять: установки за серпень, вересень, грудень 2016 року на суму 344,40 грн, установки за січень, квітень 2017 року на суму 151,20 грн, включення 517,56 грн, на які було зменшені поточні нарахування травня та жовтня 2018 року, в результаті проведеного звіряння з відповідачем під час судового засідання по стягненню заборгованості за 2017 рік.   

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 12.11.2019 у справі №927/659/19 позовні вимоги про стягнення 826       830,48 грн задоволено повністю.

Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції вказав на те, що обов`язок з відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян виникає безпосередньо із норм законодавства, а укладення відповідного договору не є обов`язковим, у зв`язку з чим, встановивши, що відповідач є головним розпорядником коштів у таких правовідносинах, перевіривши надані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості суми, заявленої до стягнення, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.11.2019 у справі №927/659/19 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи. Крім того, скаржник посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019, справу №927/659/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.11.2019 у справі №927/659/19; розгляд апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.11.2019 у справі №927/659/19 призначено на 28.01.2020 о 10:40 год.

02.01.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

                    Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020   залучено до участі у справі №927/659/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради; зобов`язано позивача направити третій особі - Управлінню транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради копію позовної заяви з доданими до неї документами та надати до суду докази відправлення; зобов`язано відповідача направити третій особі - Управлінню транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради копію рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.11.2019 по справі №927/659/19, копію апеляційної скарги на оскаржуване судове рішення та надати до суду докази відправлення; роз`яснено третій особі - Управлінню транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради про право на подання пояснення щодо позову та апеляційної скарги протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали; розгляд апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.11.2019 у справі №927/659/19 відкладено на 11.02.2020 о 10:40 год.   

                     10.02.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшли пояснення по справі, в яких зазначає, що розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам, відповідно до п.10 постанови КМУ від 20.01.2003 №117 «Про єдиний державний реєстр осіб, які мають право на пільги», до неї не надавались та відповідна кредиторська заборгованість за ним не обліковується. Також зазначає, що жодним чинним нормативно-правовим документом, у тому числі Законами України «Про Державний бюджет на 2016 рік», «Про Державний бюджет на 2017 рік» та «Про Державний бюджет на 2018 рік», не передбачена субвенція з державного бюджету місцевим бюджетом на надання пільг з оплати телекомунікаційних послуг окремим категоріям громадян.

                    Крім того, від третьої особи надійшла заява про розгляд даної справи без її участі.

                    Відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 11.02.2020, не з`явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до п.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.   

Враховуючи подану третьою особою заяву та те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи.

Представники позивача в даному судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та підтримав доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Спір у справі виник з правовідносин щодо надання позивачем телекомунікаційних послуг на пільгових умовах споживачам, яких згідно з нормами чинного законодавства віднесено до пільгових категорій громадян.

Позивач у справі - Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, та інших законодавчих актів України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, позивачем в період з січня по грудень (включно) 2018 року надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про охорону дитинства», «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», якими передбачено надання пільг певним категоріям громадян при оплаті за послуги зв`язку (телекомунікаційні послуги).

Так, в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 позивачем надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах, на загальну суму 825 817,32 грн, що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг форма «№2-пільга», з урахуванням уточнень сум щомісячних компенсацій пільг за надані телекомунікаційні послуги, які здійснені позивачем за результатами проведеного між сторонами звіряння розрахунків під час підготовчого засідання та складенням акту звіряння розрахунків по компенсації пільг за надані телекомунікаційні послуги за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 (а.с. 51-55 т.4), зокрема, в січні 2018 на суму 71 072,34 грн (а.с. 2-42 т.2), у лютому 2018 на суму 70 613,22 грн (а.с. 43-82 т.2), у березні 2018 року на суму 70 693,75 грн (а.с. 83-121 т.2), у квітні 2018 року на суму 73 138,41 грн (а.с. 122-162 т.2), у травні 2018 року на суму 64 397,43 грн (а.с. 163-203 т.2), у червні 2018 року на суму 67 304,15 грн (а.с 204-241 т.2), у липні 2018 року на суму 65 274,63 грн (а.с. 1-38 т.3), у серпні 2018 року на суму 66 294,75 грн (а.с. 39-74 т.3), у вересні 2018 року на суму 65 814,72 грн (а.с. 75-110 т.3), у жовтні 2018 року на суму 62 257,40 грн (а.с.111-146 т.3), у листопаді 2018 року на суму 73 955,91 грн (а.с. 147-182 т.3), у грудні 2018 року на суму 75 000,61 грн (а.с. 183-217 т.3).

Крім того, сторонами було звірено та підтверджено за результатами звіряння права абонентів на 5 установок на пільгових умовах в 2016 році: за одного абонента в серпні, за трьох абонентів у вересні місяці за одного абонента в грудні місяці на суму 344,40 грн, та на дві установки на пільгових умовах в 2017 році: за одного абонента в січні місяці та одного абонента в квітні місяці на суму 151,20 грн, а всього на суму 495,60грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач у період з січня по грудень 2018 року щомісяця надсилав на адресу відповідача разом із супровідними листами від 05.02.2018 за №82і250/58-245, від 02.03.2018 за №10/3544, від 06.03.2018 за №82і250/58-389, від 12.04.2018 за №82і250/58-467, від 10.05.2018 за №82і250/58-569, від 06.06.2018 за №82і250/58-692, від 09.07.2018 за №82і250/58-779, від 06.08.2018 за №82і250/58-861, від 11.09.2017 №82і250/58-994,         від 09.10.2018 за №82і250/58-1068, від 06.11.2018 за №82і250/58-1198, від 10.12.2018 за №82і250/58-2018, від 09.01.2019 розрахунки вартості послуг, наданих пільговикам, за формою « 2-а пільга». Однак, відповідач в порушення приписів законодавства звірку не проводив, та ухилявся від складання актів звіряння розрахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено відповідачу претензію №14-12/193 з вимогою перерахувати кошти у розмірі 826 993,12 грн, до складу якої включено сума 495,60 грн компенсації за пільгове встановлення квартирних телефонів.   

                    Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", „Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус", "Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про прокуратуру" передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв`язку (телекомунікаційні послуги).

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги зв`язку визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

При цьому, Закон України "Про телекомунікації" та Правила не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Згідно з ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України зобов`язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державної казначейської служби України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.   

Відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог ст.102 Бюджетного Кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги (пункт 2 Порядку).

Згідно з п.3 вказаного Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

       При цьому чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які мають право на пільги, оскільки зобов`язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із Законів України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена, зокрема в постанові від 10.04.2018 по справі №927/191/17 та від 16.01.2020 по справі №911/1165/19.

Відповідно до п.1 розділу І Положення про управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради (далі - Положення), затвердженого рішенням районної у місті ради 29.12.2015 (друга сесія сьомого скликання) управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради є виконавчим органом районної у місті ради.

За змістом п.2. розділу I Положення управління забезпечує реалізацію державної політики у сфері соціально-трудових відносин, у тому числі оплати, охорони та умов праці, соціального обслуговування та соціального захисту населення, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, одиноких непрацездатних громадян, дітей сиріт, одиноких матерів, багатодітних, малозабезпечених сімей з дітьми, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших соціально незахищених громадян, які потребують допомоги і соціальної підтримки з боку держави.

Згідно із п.1 розділу ІІ Положення основним завданням управління є виконання функції головного розпорядника коштів місцевого бюджету, здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету.

У відповідності до підпунктів 2.19, 2.20, 2.21, 2.46 п.2. розділу ІІ Положення управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує ведення Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, що мають право на пільги; здійснює контроль за правильністю надання пільг підприємствами - надавачами послуг окремим категоріям громадян; веде розрахунки з підприємствами - надавачами комунальних послуг за надані пільги за рахунок коштів субвенцій з Державного та місцевого бюджетів; здійснює інші, передбачені законодавством, повноваження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 №426, яка набрала чинності з 24.06.2017, були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Даними змінами з п.1 Порядку були виключені норми про те, що цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв`язку за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з п.3, 10, 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга"; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга"; Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами "4-пільга" та "6-пільга".

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до компетенції відповідача належить забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення на території Новозаводської районної у місті Чернігові ради і саме відповідач зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.509, ч.ч.3 та 4 ст.11 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Позивач є суб`єктом господарювання, який надає телекомунікаційні послуги споживачам, метою діяльності якого як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до ч.2 ст.3 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Таким чином, позивач має право на відшкодування вартості послуг зв`язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша ст.167 ЦК України); держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.170 ЦК України).

Також судом враховується, що Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" від 20.12.2016 №1789-УІІ, частина 1 статті 91 Бюджетного кодексу України доповнена пунктом 20-4 про те, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби; інвалідам, дітям-інвалідам та особам, які супроводжують інвалідів I групи або дітей-інвалідів (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою; багатодіт

Відтак, доводи відповідача про відсутність законодавчо встановленого обов`язку відповідача по відшкодуванню пільг з послуг зв`язку спростовуються викладеним вище з урахуванням п.20-4 ст.91 Бюджетного кодексу України та п.3 Порядку №256.

При цьому, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України та ст.617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності як відсутність у боржника необхідних коштів.

До цього, як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002р. №5-рп/2002, від 17.03.2004р. №7-рп/2004, від 01.12.2004р. №20-рп/2004, від 09.07.2007р. №6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09.07.2007р. №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Отже, встановлений судом факт наявності обов`язку відповідача по відшкодуванню наданих позивачем послуг пільговим категоріям осіб (за законом) та підтверджений розмір такого відшкодування свідчать про відсутність підстав до невиконання відповідачем відповідного обов`язку.

З огляду на що, доводи відповідача про відсутність субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту населення, а також відсутність призначень на здійснення таких програм в місцевому бюджеті, а відтак і відсутність у управління соціального захисту населення можливості здійснити         ці виплати, судом відхиляються, оскільки відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність органу державної влади чи місцевого самоврядування та не є підставою для уникнення від виконання зобов`язання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України Про державний бюджет України на відповідний рік та відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

Вказане вище узгоджується з правовими висновками в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 927/291/17, від 17.04.2018 у справах         № 911/4249/16, 906/621/17, від 22.05.2018 у справах № 927/498/17, 927/465/17, від 05.06.2018 у справі № 927/584/17, від 06.06.2018 у справах № 927/1155/16, 909/760/17, 911/1541/17 та в постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/2171/18, від 08.10.2018 у справі № 911/2865/17, від 17.10.2018 у справі №923/900/17.

Посилання відповідача на те, що управління         перестало бути         головним розпорядником коштів місцевих бюджетів щодо фінансування пільг послуг зв`язку колегією суддів не приймаються до уваги враховуючи наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017р. №426, яка набрала чинності з 24.06.2017р., були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256.

Вказаними змінами з п.1 Порядку були виключені норми про те, що цей Порядок визначає відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв`язку за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Однак, згідно п.3 ст.63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян є обов`язком позивача.

При цьому, телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, в силу закону зобов`язаний відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних коштів ці витрати.

Таким чином, відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями, які виникли безпосередньо із закону, і така відповідальність не може ставитися в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Крім того, відповідними змінами до Порядку № 256 та до БК України було змінено лише джерело фінансування пільг на послуги зв`язку з Державного бюджету України на місцеві бюджети, а тому Управління протягом 2016 -2018 років залишалося розпорядником відповідних коштів.

За вказаних обставин та встановлений судом факт наявності обов`язку відповідача відносно відшкодування наданих позивачем послуг пільговим категоріям осіб (за законом) та підтверджений розмір вказаних відшкодувань свідчать про відсутність підстав до невиконання відповідачем відповідного обов`язку.

Посилання відповідача на те, що відшкодування витрат за надані послуги зв`язку на пільгових умовах окремим категоріям громадян у 2018 році за рахунок коштів місцевого бюджету належить до компетенції Управління транспорту та зв`язку Чернігівської міської ради не підтверджено доказами, є безпідставним, колегією суддів не приймається та спростовується вищевикладеним та матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1       статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод       зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1       статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод       зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                                                                      П О С Т А Н О В И В :

          1.Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.11.2019 у справі №927/659/19 залишити без задоволення.
          2.Рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.11.2019 у справі №927/659/19 залишити без змін.   
          3.Судові витрати покласти на Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради.     
            4.Матеріали справи №927/659/19 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

                    Повний текст судового рішення складено 25.02.2020.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                В.В. Куксов