ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1570/20 Справа № 191/2297/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
за участю секретаря Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа — ОСОБА_3 , про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа — ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, 
В С Т А Н О В И Л А:

       Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
       Накладено арешт на нежитлову будівлю магазину загальною площею 114,6 кв.м, з вбиральнею, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
       Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на відчуження нежитлової будівлі магазину загальною площею 114,6 кв.м, з вбиральнею, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
       Заборонено ОСОБА_3 вчиняти дії, спрямовані на відчуження нежитлової будівлі магазину загальною площею 114,6 кв.м, з вбиральнею, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
       В апеляційні скарзі зазначає, що забезпечення позову виключає можливість врегулювання ситуації щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок реалізації спірного майна, що передано в іпотеку.
Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно матеріалів справи, в липні 2017 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 , третя особа — ОСОБА_3 , про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме, нежитлової будівлі магазину загальною площею 114,6 кв.м, з вбиральнею, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .. 
В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про забезпечення його позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю магазину загальною площею 114,6 кв.м, з вбиральнею, які знаходяться за адресою:  АДРЕСА_1 , та заборони ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 вчиняти дії, спрямовані на відчуження цього майна.
Згідно ч.1ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Суд першої інстанції, керуючись ст.ст.149,150 ЦПК України, дійшов правильних висновків про доцільність забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії, спрямовані на відчуження спірного майна, тому ухвала суду в цій частині підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що забезпечення позову виключає можливість  погашення нею кредитної заборгованості за рахунок реалізації спірного майна, не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки судом розглядається спір щодо поділу майна подружжя, а позов майнового характеру дозволяється забезпечувати забороною вчиняти певні дії щодо майна, що належить відповідачу і знаходиться у нього або в інших осіб. Посилання відповідача щодо наявності кредитної заборгованості та обтяження спірного майна іпотекою підлягає врахуванню при вирішенні справи по суті, однак не впливає на правомірність забезпечення майнового спору.
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має враховувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України», право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Таким чином, враховуючи, характер спірних правовідносин, судом першої інстанції у відповідності з положеннями ст.150 ЦПК України правомірно забезпечено позов для захисту матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Разом з тим, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову мають відповідати вимогам співмірності, розумності та обґрунтованості. 
Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
       Однак арешт є крайнім заходом забезпечення позову, який полягає у проведенні опису майна, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби – обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду в частині накладення арешту на нежитлову будівлю магазину загальною площею 114,6 кв.м, з вбиральнею, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року — скасувати в частині накладення арешту на нежитлову будівлю магазину загальною площею 114,6 кв.м, з вбиральнею, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.
В іншій частині ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: О.П.Варенко 

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова