Справа № 760/15557/19                                                   Головуючий 1 інстанція- Шереметьєва Л.А.
Провадження № 22-ц/824/2779/2020                   Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
23 січня 2020 року                                                                            м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 27 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,-
в с т а н о в и в:
 
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивований тим, що він із 01 березня 2003 року по 12 травня 2015 року перебував із відповідачкою у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх синів ОСОБА_3 народження і ОСОБА_4 2008 року народження. За рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року він сплачує на утримання дітей аліменти у розмірі 2/3 частин з усіх видів заробітку. 
Вказував, що з моменту стягнення аліментів його становище значно погіршилося. Зокрема, в період шлюбу він побудувавжитловий будинок, загальною площею 280 кв.м. по АДРЕСА_1 , який на даний час не уведено в експлуатацію і який є предметом спору між ним та відповідачкою в суді. У зв`язку з чим будинок перетворився на пасив, який потребує фінансових затрат на обслуговування. Окрім того, зазначений будинок будувався ним за позичені кошти, в тому числі отримані за кредитним договором, виконаним ним у повном обсязі після розірвання шлюбу. На даний час у нього також існує грошове зобов`язання перед матір`ю ОСОБА_5 , у якої він позичив кошти на будівництво будинку і якій за рішенням Апеляційного суду м.Києва від 12 березня 2017 року має сплатити  борг. Отже, його матеріальне становище значно погіршилося у тому числі за рахунок боргових зобов`язань, які мали місце в минулому і вирішити які не вдається через непоступливість відповідачки. Також, посилався, що він втратив роботу в банківській сфері, його заробіток зараз складає 4173 грн. і вирахування із заробітку аліментів у розмірі 2/3 частини позбавляє його можливості не тільки сплачувати по боргових зобов`язаннях, але і виживати.
У зв`язку з наведеним просив змінити розмір стягнутих з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 до 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.
                                                                        -  2  -
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 27 серпня 2019 року позов задоволено. Змінено розмір аліментів, встановлених рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року та стягнуто щомісяця з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку на кожну дитину, починаючи із 29 травня 2019 року і до повноліття дітей.
Не погоджуючись із таким рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та неправильне застосування судом норм матеріального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про наявність підстав для зменшення розміру аліментів. Суд не звернув уваги на те, що позивач фактично не вказав обставин, які мають істотне значення для зменшення аліментів, як і не надав доказів про погіршення свого матеріального стану. Суд проігнорував інтереси малолітніх дітей та діюче законодавство, зокрема СК України, Закон України «Про охорону дитинства» і Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року, які вимагають забезпечити належний рівень життя, необхідний для розвитку дитини.
Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно  задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п.3 ч.1 ст.176 ЦПК Україниціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
                                                                        -  3  -
правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони із 2003 року по 12 травня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх синів ОСОБА_3 2007 року народження і ОСОБА_4 2008 року народження.
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року із позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання обох дітей у розмірі 2/3 частин з усіх видів заробітку.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами та визнаються сторонами.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених законом підстав для зменшення розміру аліментів. 
При цьому суд виходив із доведеності факту погіршення матеріального стану позивача, що виявилося у зменшенні отримуваного ним доходу та наявністю боргових зобов`язань перед ОСОБА_5 , а також невиконанням відповідачкою рішення суду про стягнення з неї на користь позивача 216701 грн.
Проте, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду, оскільки висновки суду не грунтуються на матеріалах справи і вимогах закону. 
Спірні правовідносини врегульовані ст.192 СК України, згідно приписів якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива за обов`зкової сукупності наступних обставин.
По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженнні залишається менша сума грошових коштів, або виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо).
По-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними.
По-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.
Вирішуючи спір, суд залишив поза увагою відсутність у справі будь-яких доказів щодо зміни матеріального стану позивача в бік погіршення після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.
Так, погодившись із доводами позивача про зменшення отримуваного ним доходу, суд не звернув уваги на те, що станом на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, тобто станом на 24 грудня 2015 року, позивач не працював, про що зазначили він та його представник у судовому засіданні при розгляді справи, пославшись на отримання лише доходу від оренди нерухомого майна в сумі 5100 грн., що і зазначено у рішенні Солом`янського районного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року про стягнення аліментів (а.с.9), а відтак влаштування позивача на роботу і як наслідок отримання останнім доходу у вигляді заробітної плати, на що він посилається у позові, ніяким чином не свідчить про погіршення його матеріального стану, а навпаки про покращення, бо останній отримує заробіток, якого не отримував на час стягнення аліментів.
Окрім того, колегія суддів не може погодитися із висновками суду про погіршення матеріального стану позивача з огляду на наявність у нього боргових зобов`язань перед ОСОБА_5 . З матеріалів справи вбачається, що стягнуті за рішенням Шевченківського
                                                                        -  4  -
районного суду м.Києва від 25 жовтня 2016 року кошти у розмірі 84900 доларів США позивач позичив у ОСОБА_5 в період із лютого 2009 року по листопад 2012 року, що встановлено судовими рішеннями, а відтак зобов`язання позивача за договором позики виникли задовго до ухвалення 24 грудня 2015 року судового рішення про стягнення аліментів. Ухвалення Шевченківським районним судом м.Києва рішення від 25 жовтня 2016 року не породжує правовідносин позики, а лише констатує факт невиконання позивачем зобов`язань перед за договором позики.
При цьому колегія суддів враховує, що про вказані обставини щодо наявності боргових зобов`язань перед своєю матір`ю ОСОБА_7 позивач мав змогу повідомити суду ще у 2015 році при розгляді позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів, та зазначити про необхідність їх врахування при визначенні розміру аліментів, проте не зробив цього.
Висновки суду про невиконання відповідачкою рішення суду про стягнення з неї на користь позивача 216701 грн., що на думку суду також свідчить про зміну матеріального стану позивача, безпіставні. В даному випадку невиплата стягнутих за рішенням суду коштів ніяким чином не свідчить про погіршення чи покращення майнового стану платника аліментів і взагалі не є такою підставою у розумінні ст.192 СК України
Посилання позивача на те, що зведений будинок у с.Погреби Броварського району Київської області перетворився на пасив, який потребує фінансових затрат на обслуговування, що також свідчить про погіршення матеріального стану недоречні, оскільки позивач не надав суду жодного доказу про те, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів його витрати на утримання будинку зросли внаслідок об`єктивних причин, як і взагалі не надав доказів, що він несе будь-які витрати на утримання будинку. Це ж стосується бездоказовості посилань, що зазначений будинок будувався ним за позичені кошти, в тому числі отримані за кредитним договором, виконаним ним у повном обсязі після розірвання шлюбу.
Окрім того, прийшовши до висновку про погіршення матеіального стану позивача, суд не звернув увги на наявну по справі нотаріально завірену заяву ОСОБА_5 датовану 10 грудня 2018 року, згідно якої ОСОБА_2 повернув їй грошові кошти у розмірі 200000 грн., При цьому ОСОБА_2 не недав суду доказів про джерело даних коштів, що у свою чергу свідчить про непереконливість його доводів про погіршення матеріального стану.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав його недоведеності.
При цьому суд виходить з того, що позивач всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували зміну його матеріального стану в бік погіршення після ухвалення рішення про стягнення аліментів і як наслідок слугували підставою для зменшення розміру аліментів.
                                                            -  5  -
Відповідно до приписів ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України суд покладає на позивача витрати відповідачки на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
                                                
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 27 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей.
Стягнути із ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1152 гривень 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 
 
Судді: