Постанова
Іменем України
 
12 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 638/8092/16-ц
провадження № 61-35536св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року в складі судді: Шишкін О. В., та постанову апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року в складі колегії суддів: Кіся П. В., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позов обґрунтований тим, що 18 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № НАЕDAU08950002, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 14 463,98 доларів США на придбання автомобілю з терміном повернення 16 вересня 2011 року.
 
18 вересня 2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № НАЕDAU08950002 між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № НАЕDAU08950002/1.
 
Внаслідок невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, у останнього утворилась заборгованість станом на 29 березня 2016 року у розмірі 45 026, 83 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом -7 190,16 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом -12 879,83 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 277,97 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 24678,87 доларів США.
 
20 квітня 2016 року банк пред`явив поручителю письмову вимогу щодо виконання забезпеченого порукою зобов`язання за кредитним договором № НАЕDAU08950002 від 18 вересня 2006 року, однак зобов`язання ОСОБА_1 не виконала.
 
Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 29 березня 2016 року у розмірі 45 026,83 доларів США.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № НАЕDAU08950002 від 18 вересня 2006 року у сумі 45 026,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 березня 2016 року складає 1 183 305,09 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у пункті 12 договору поруки встановлено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права або інтересу за цим договором, 5 років. У пункті 1.1 кредитного договору зазначено, що кредит надається позичальнику строком з 18 вересня 2006 року по 16 вересня 2011 року, з цього часу й слід відраховувати початок перебігу позовної давності. З вимогою про стягнення заборгованості за кредитом (у тому числі й відсотків, комісії, пені) банк звернувся до суду 17 травня 2016 року, а тому строк звернення до суду з цим позовом позивачем не пропущено. За таких обставин, оскільки зобов`язання за кредитним договором боржником не виконується, а поручитель - відповідач по справі несе перед кредитором солідарну відповідальність за невиконання боржником своїх зобов`язань, суд зробив висновок про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2017 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що банк звернувся до поручителя з вимогою про повернення кредитних коштів в межах строку, визначеного пунктів 11-12 договору поруки. Крім того, на даний момент дія кредитного договору у передбаченому законом порядку не скасована і не змінена, тобто він є чинним до цього часу. Також нічим не спростована дія договору поруки № HAEDAU08950002 від 18 вересня 2006 року. зобов`язання за кредитним договором не виконані належним чином, договірні зобов`язання не припинені, кредитний договір не розривався, підстави для припинення договору поруки відсутні. Само по собі ухвалення судом рішення у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору і не тягне за собою припинення зобов`язань.
 
Аргументи учасників справи
 
У травні 2018 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подали касаційну скаргу, в якій просили оскаржені рішення скасувати та захистити їх права. При цьому посилалися на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що згідно розрахунку позивача (а. с. 4) позичальник виконував кредитний договір до січня 2009 року, що відповідає дійсності. З 06 травня 2009 року позивач змінив умови кредитного договору шляхом вимоги повного дострокового виконання. Згідно акту (а. с.129) належне виконання прийнято позивачем у вигляді заставного майна (автомобіля). Протягом наступних семи років після цього, позивач безпосередньо до позичальника і поручителя не звертався, тобто вважав зобов`язання позичальника виконаними повністю. Заочним рішення Комінтернівського районного суду Харкова від 31 серпня 2012 року в справі №2020/3424/2012 з позичальника по цьому ж кредитному договору стягнуто неіснуючу заборгованість в розмірі 269 719 грн.  На момент подання 17 травня 2016 року цього позову до поручителя в розмірі 1 183 305 грн, рішення 2012 року, яким встановлено фактичний розмір заборгованості 269 719 грн, було в законній силі. Тому позивач свідомо ввів суд в оману, приховавши рішення, що унеможливлює подання і задоволення позову в такому розмірі. 
 
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що 18 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № HAEDAU08950002, відповідно до умов якого банком наданий позичальникові ( ОСОБА_2 ) кредит у розмірі 14 463,98 доларів США у вигляді не поновлюваною кредитної лінії на придбання автомобілю з терміном повернення 16 вересня 2011 року.
 
У пункті 4.1 кредитного договору № HAEDAU08950002 сторони домовилися, що 
при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пунктів 1.1, 2.2.4, 2.3.3 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,51% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в пункті 1.1 суми щомісячного платежу за кредитним договором (пункт 3.2.);
при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених пунктів 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 1,00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки (пункт 4.1.)
 
18 вересня 2006 року для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № HAEDAU08950002 банк та ОСОБА_1 уклали договір поруки № HAEDAU08950002/1.
 
Внаслідок невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 29 березня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 026, 83 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 7 190,16 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 12 879,83 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 277,97 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 24 678,87 доларів США.
 
20 квітня 2016 року банком на адресу  ОСОБА_1 надіслано письмову вимогу.
 
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
 
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
 
У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».
 
Банк звернувся до суду з позовом до поручителя 17 травня 2016 року.
 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що: 
у пункті 14 договору поруки № HAEDAU08950002/1 від 18 вересня 2006 року вказано, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а. с. 11, том 1);
актом № 1999801156 від 06 травня 2009 року ОСОБА_2 передав автомобіль АТ КБ «ПриватБанк» для реалізації за ринковою ціною з метою погашення заборгованості (а. с. 129, том 1);
банком надано докази укладення договору застави рухомого майна від 18 вересня 2006 року (автомобіля) та отримання коштів від реалізації заставленого автомобіля (188 -198, том 1).
 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Проте суд апеляційної інстанції: не з`ясував, коли настав строк виконання основного зобов`язання, з урахуванням передачі ОСОБА_2 заставленого автомобілю банку та його реалізації; з якого моменту почав перебіг строк поруки, визначений у пункті 14 договору поруки № HAEDAU08950002/1 від 18 вересня 2006 року та чи не припинилася порука; за який період нараховані проценти та пеня; не врахував, що після настання строку виконання основного зобов`язання кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
 
У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного ухвалена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати та справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400 та 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року скасувати. 
 
Передати справу № 638/8092/16-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                                        В. І. Журавель
 
М. М. Русинчук