ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 р.	Справа № 520/9780/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Старосуда М.І.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Макаренко Я.М. ,
при секретарі судового засідання Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 06.11.19 року по справі № 520/9780/19
за позовом     ОСОБА_1      
до     Головного управління ДПС у Харківській області                                       
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 489847-5806-2038 від 13.03.2019.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 позовні вимоги задоволено.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В  обґрунтування    вимог    апеляційної     скарги   відповідач  посилається   на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального  права та зазначає, що розрахунок земельного податку позивачу здійснювався на підставі площі земельної ділянки – 0,0594 га, яка знаходиться у її користуванні  та нормативну грошову оцінку, якої не проведено. 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2013 ОСОБА_1 належать на праві приватної власності нежитлові приміщення 1-го поверху №36-41, 2-го поверху №7-22 загальною площею 575,9 кв.м., в нежитловій будівлі літ. «О-З», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , майдан Повстання АДРЕСА_2 7 АДРЕСА_3 8. 
Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2013 ОСОБА_1 належать на праві приватної власності нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-35, 43, 44, 46, 48-50 загальною площею 896,1 кв.м., в нежитловій будівлі літ. «О-З», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Повстання АДРЕСА_2 7 АДРЕСА_4 .
Зазначені нежитлові приміщення знаходяться в триповерховій будівлі, в якій, крім належних ОСОБА_1 приміщень, знаходяться нежитлові приміщення, які належать іншим співласникам.
На запит адвоката позивача листом від 02.09.2019 р. повідомлено, що згідно наявної податкової інформації бази даних інформаційного ресурсу ДПС України ІС «Податковий блок» гр. ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання з плати за землю з фізичних осіб за, зокрема, земельну ділянку що обліковується та знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , площею 0,0594 га згідно податкового повідомлення-рішення від 13.03.2019 р. № 489847-5806-2038 на суму 80919,94 грн.
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не встановлено кількість користувачів земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля літ. «О-З», яка перебуває також у користуванні інших осіб, а тому податок повинен нараховуватися кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.   
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
За визначеннями підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу ХІІ цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об`єктом оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Відповідно до пункту 286.6 статті 286 ПК України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб.
Отже, при розрахунку податкового зобов`язання по сплаті земельного податку за земельну ділянку, що перебуває у спільному користуванні декількох осіб, необхідно враховувати площу земельної ділянки, яка перебуває у користуванні співвласників, а також частку кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці. 
Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, здійснюючи нарахування ОСОБА_1 податку з плати за землю з фізичних осіб за земельну ділянку, що обліковується та знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , площею 0,0594 га, не врахував, що на вказаній земельній ділянці знаходиться будівля, що перебуває у спільному користуванні декількох осіб, а тому необхідно враховувати частку кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову за вірних мотивів.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Отже, проаналізувавши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року по справі № 520/9780/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 		М.І. Старосуд	
Судді	   	О.М. Мінаєва    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  11.02.2020 року