Постанова
Іменем України
18 грудня 2019 року 
м. Київ
справа № 560/908/16-ц
провадження № 61-27164св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,  
відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 травня 2017 року у складі судді Оборонової І. В. та ухвалу Апеляційного Рівненської області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів:  Шимківа С. С., Бондаренко Н. В., Хилевича В. С.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
16 вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування  майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
24 січня 2017 року ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області залучено до участі у справі  Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" (далі - ПрАТ «УТСК»). 
З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив стягнути з відповідачів майнову шкоду у розмірі 40630,00 грн, на відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн, а також судові витрати.
Позов мотивований тим, що 12 січня 2016 року близько 15 год 10 хв на 54 км автодороги сполученням Переброди - Дубровиця - Володимирець - Суховоля водій автомобіля марки "ВАЗ-211440",  державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись із м. Дубровиця в напрямку с. Нивецьк Дубровицького району не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки "Volkswagen-Passat", державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував позивач та який належить його брату ОСОБА_3 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобіль марки "Volkswagen-Passat", державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав значні механічні пошкодження, вартість збитків становить 106 717,60 грн.
Після ДТП відповідач надав позивачу 1 500,00 дол. США для ремонту його автомобіля, однак цих коштів було недостатньо, надалі він його ремонтував за власні кошти, тому розмір майнової шкоди становить 69 000,00 грн. 
Після відновлення автомобіля згідно з актом фактично виконаних робіт майнова шкода, завданої ДТП, становить 40 630,00 грн. 
ДТП йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем. Він неодноразово був вимушений відвідувати авторинок та магазини в пошуках автозапчастин, необхідних для ремонту автомобіля, а тому розмір моральної шкоди визначив у 5 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної  інстанції 
Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 травня 2017 року, яке залишене без зміни ухвалою Апеляційного суду Рівненської області                     від 05 жовтня 2017 року, позов  ОСОБА_1  задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 630,00 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої ДТП та 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з доведеності вини відповідача                     ОСОБА_2 у ДТП, яка сталася 12 січня 2016 року.
Суди виходили з висновку автотоварознавчої експертизи від 26 лютого 2016 року №3.3-13/16, надання відповідачем позивачу на ремонт машини 1 500,00 дол. США, акта фактично виконаних робіт від 22 березня 2017 року, дійшли висновку, що розмір завданої позивачу шкоди становить 40 630,00 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій 01 листопада 2017  року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення та постановити нове рішення про відмову в позові. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з розпорядженням від 10 червня 2019 року № 643/0/226-19  «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
06 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не встановили обставини справи зокрема, що після ДТП він надав позивачу 1 500,00 дол. США для проведення ремонту автомобіля, проте він звернувся з цим позовом та просив стягнути  на відшкодування майнової шкоди 40 630,00 грн. Ця сума є незрозумілою і не підтверджена доказами. 
Позивач не довів проведення ним ремонту автомобіля за власні кошти, оскільки підготовчі роботи, ремонт та фарбування автомобіля займають більший проміжок часу, ніж один день (22 березня 2017 року).
Суди не звернули уваги, що завдані збитки має відшкодовувати ПрАТ «УТСК» відповідно до страхового полісу. 
Позивач не довів завдання йому моральної шкоди та її розмір.  
Аргументи інших учасників справи
Заперечення на касаційну скаргу не надійшли. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 12 січня 2016 року близько 15 год 10 хв на 54 км автодороги сполученням Переброди - Дубровиця - Володимирець - Суховоля , водій автомобіля марки "ВАЗ-211440", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись із м. Дубровиця в напрямку с. Нивецьк Дубровицького району не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки "Volkswagen-Passat", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 
Постановою Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області від 04 травня                    2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120161801100000 від 12 січня 2016 року, щодо ДТП стосовно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України закрито на підставі пункту 2 частини першої  статті 284 Кримінального кодексу України (а. с. 20).
Згідно з постановою Дубровицького районного суду Рівненської області                        від 23 листопада 2016 року, яка набрала законної сили 06 грудня 2016 року, провадження у справі стосовно ОСОБА_2 за статтею124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку  притягнення до адміністративного відповідальності згідно з частиною четвертою статті 38 КУпАП.
Цією постановою встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Відповідно до полісу № АЕ/ №2760847 цивільно - правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ - 211440», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 застрахована  у  ПрАТ "УТСК" (а. с. 40).
Відповідно до полісу №АІ/ №3958195 цивільно - правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу - "Volkswagen-Passat", державний номерний знак, НОМЕР_2 , ОСОБА_3 застрахована у Приватному акціонерному товаристві Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (а. с. 41).
Згідно з листом ПрАТ "УТСК" від 20 лютого 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що ним не подано до ПрАТ "УТСК" заяву про страхове відшкодування з відповідними документами, що підтверджують його право на отримання страхового відшкодування (а. с. 71-72).
Суди встановили, що  відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 26 лютого 2016 року № 3.3-13/16, проведеної Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, сума матеріальних збитків, заданих автомобілю "Volkswagen-Passat", державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 1996 року випуску, на момент проведення експертизи становить 106 717,60 грн (а. с. 9-17).
Суди встановили, що позивач отримав від відповідача на ремонт автомобіля 1 500,00 дол. США.
Відповідно до акта фактично виконаних робіт від 22 березня 2017 року загальна сума виконаних робіт з ремонту автомобіля "Volkswagen-Passat", державний номерний знак НОМЕР_2 , становить  40 630,00 грн.
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Спір виник щодо відшкодування позивачеві шкоди, завданої пошкодженням його автомобіля під час ДТП. Позов заявлено до ОСОБА_2 як винної у ДТП особи та ПрАТ «УТСК» як страховика згідно з полісом.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. 
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд зазначає, що правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до положень статтей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс18.
Відмовляючи у позові до страхової компанії, суди виходили з того, що до розгляду справи сторони із заявою та повідомленням про ДТП до ПрАТ "УТСК" не зверталися.
У рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що відсутність обґрунтованого права щодо відшкодування шкоди з страховика, не позбавляє права потерпілої особи на відшкодування завданої шкоди за рахунок особи, з вини якої сталося ДТП.
Верховний Суд зауважує, що висновок суду першої інстанції, з яким погодився  суд апеляційної інстанції, про відмову у позові до ПрАТ "УТСК", оскільки діями чи бездіяльністю страховика  не порушено права позивача, не відповідає  вказаному вище правовому висновку Великої Палати Верховного Суду щодо тлумачення норм матеріального права. 
Перевіряючи доводи касаційної скарги, з урахуванням зазначеного правового висновку Великої Плати Верховного Суду, встановлених судами обставин, Верховний Суд дійшов висновку про залишення у цій справі судових рішень без змін, з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статей 1167, 1187 ЦК України, з урахуванням установлених у цій справі обставин, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 Закону України "Про страхування" та пункту 6 частини першої статті 991 ЦК  України страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема за наявності інших підстав, встановлених законом.
Згідно із пунктом 1 статті 35.1. Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з підпунктом  37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі №  65/4621/16-к, провадження № 13-24кс19 зазначила таке. У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.
Із матеріалів справи випливає, що позивач звернувся з позовом до особи, яка завдала шкоду і не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди, а за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду поза межами строку (один рік) страхового відшкодування (ДТП - 12 січня 2016 року, ухвала Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року про залучення до участі у справі ПрАТ «УТСК»).
Звертаючись до суду з позовом, позивач враховував судову практику, яка існувала на час звернення до суду.
Верховний Суд зазначає, що одним із елементів верховенства права є юридична визначеність.Юридична визначеність (legalcertainty)  вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Суб`єкти права повинні знати наслідки своєї поведінки.
Верховний Суд бере до уваги, що ОСОБА_1 втратив право звернення до страхової компанії на отримання страхового відшкодування, проте з  урахуванням принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), встановлення судами факту ДТП, винної особи у ній, передбачуваність для позивача його поведінки щодо відшкодування шкоди винною особою, Верховний Суд вважає, що у цій справі за таких обставин відсутні підстави для скасування судових рішень та звільнення винної особи від  цивільно-правової відповідальності.
Висновок судів про відшкодування шкоди з винної особи не вплинув на вирішення спору по суті, оскільки суди вирішили спір між сторонами з урахуванням засади цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності ( пункт 6 частини першої статті 3 ЦК  України) та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. 
Суди вирішили спір на підставі наданих  сторонами доказів, які вони належним чином оцінили.
Доводи касаційної скарги про необгрунтований розмір збитків, які суди стягнули з відповідача ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують встановлені обставини справи, належними та допустимими доказами відповідач не спростував збитки згідно з актом фактично виконаних робіт від 22  березня 2017 року та фіскальним чеком (а. с. 88, 89).
Доводи касаційної скарги в частині відшкодування моральної шкоди не заслуговують уваги з таких підстав. 
Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суди, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи, що відшкодування моральної шкоди потерпілому не має призводити до безпідставного збагачення, дійшли обгрунтованого висновку про стягнення з  ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 500,00 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Доводи касаційної скарги спрямовані на переоцінку доказів, на правильність висновків судів не впливають, оскільки не спростовують встановлені ними обставини справи,  проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 травня                 2017 року та ухвалу Апеляційного Рівненської області від 05 жовтня                          2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                      О. В. Ступак
Судді:                                                                                                 А. С. Олійник
                                                                                                            С. О. Погрібний
                                                                                                             Г. І. Усик
 В. В. Яремко