ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/1534/19                                Головуючий суддя І інстанції Винниченко П. П.
Провадження № 22-ц/818/5579/19                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2019 року                             м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Брулевича В.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Винниченка П.П., по цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

встановив:

15 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 прізвище ОСОБА_4 ОСОБА_2 перебували з ОСОБА_1 спільному шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . 
Вказала, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28.04.2011 р. шлюб розірвано. 
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18.05.2011 р. з ОСОБА_1 стягнено аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 17 лютого 2011 року. Позивачу видано виконавчий лист № 2042/2-307/11 від 13.05.2011 року із строком пред`явлення до виконання до повноліття дитини. 
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.04.2013 р. ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 внесено в актовий запис № 6 від 14.01.2010 р. про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графу відомості про батька. 15 травня 2018 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8 та у зв`язку із цим змінила прізвище на ОСОБА_9 . Факт позбавлення батьківських прав не звільняє відповідача від виконання обов`язків щодо сплати аліментів на утримання дитини. Міжрайонним ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області здійснюється примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.02.2011 р. 
Зазначила, що відповідач протягом 2011-2019 років належним чином не здійснює сплату аліментів, що привело до виникнення стійкої заборгованості щодо сплати аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості по стягненню аліментів, виконаного державним виконавцем станом на 01.04 2019 р. заборгованість ОСОБА_1 щодо сплати аліментів дорівнює 57876.57 грн. Вказана заборгованість виникла внаслідок систематичного ухилення відповідачем від обов`язку щодо сплати аліментів та належного утримання неповнолітньої дитини. Дитина весь час перебуває на утриманні позивачки та проживає із нею. Відповідач проживає окремо, є працездатною особою, а тому мав можливість та повинен був весь час здійснювати матеріальне забезпечення дитини та виконувати судове рішення. Просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 57876,57 грн.
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 57876,57 грн.
Вирішено питання про відшкодування судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення з урахуванням вимог ч.2 ст.196 СК України.
В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначив, що рішення не відповідає СК України, суд не звернув на його сімейні обставини, про які він вказав у своєму відзиві а саме: наявність на його утриманні інших осіб – дружини та сина, рівень доходу. Згідно свідоцтва про шлюб 21 липня 2017 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народився син ОСОБА_11 .
Відзив на скаргу не надійшов.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи. 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим та доведеним та відхилив заперечення відповідача, що він не працює. 
       Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджувати, що він безробітний з поважних причин, що у нього відсутня можливість отримувати доходи та утримувати дитину, як це передбачено законом. Відповідач є особою працездатного віку, даних щодо незадовільного стану здоров`я, що перешкоджає працевлаштуванню він до суду також не надав.
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць  та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.
У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Крім того, аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за сплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.
Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 25.09.2009 року.
Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 16, відповідно до якого батьком є ОСОБА_1 - відповідач у справі.
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28.04.2011 р. по справі № 2042/2-223/11, що набрало законної сили 10.05.2011 року, шлюб між сторонами розірвано.
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18.05.2011 р. по справі № 2042/2-307/11 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Ізюм Харківської області, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , стягнено аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 17 лютого 2011 року. Позивачу видано виконавчий лист № 2042/2-307/11 від 18.05.2011 року із строком пред`явлення до виконання до повноліття дитини. 
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.04.2013 р. по справі № 623/1125/13-ц, що набрало законної сили 23.07.2013 року, ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 внесено в актовий запис № 6 від 14.01.2010 р. про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графу відомості про батька. 
15.05.2018 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8 та у зв`язку із цим змінила прізвище на ОСОБА_9 . 
Факт позбавлення батьківських прав не звільняє відповідача від виконання обов`язків щодо сплати аліментів на утримання дитини. 
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
У Постанові Верховного Суду України № 6-94цс15 від 1 липня 2015 року викладено правову позицією щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі ст.196 СК України. Зокрема, зазначено, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися.
Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
З аналізу вказаних правових норм вбачається, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань.
Відповідно до розрахунку заборгованості по стягненню аліментів, виконаного державним виконавцем станом на 01.04.2019 р. заборгованість ОСОБА_1 щодо сплати аліментів дорівнює 57876,57 грн.(а.с.18-19), який відповідачем відповідно до наданих роз`яснень виконавця не оскаржений (а.с.39).
Вказана заборгованість виникла внаслідок систематичного ухилення відповідачем від обов`язку щодо сплати аліментів та належного утримання неповнолітньої дитини. Дитина весь час перебуває на утриманні позивачки та проживає із нею відповідно до довідки КЖРЕП-1. 
Згідно розрахунку ОСОБА_2 має право на стягнення неустойки з ОСОБА_1 в розмірі 642131,98 грн. за прострочення сплати аліментів за весь час стягнення аліментів. При цьому вона заявила позовні вимоги про стягнення пені у меншому розмірі, в сумі 57876.57 грн., лише в розмірі основної заборгованості, що існувала станом на 01.04.2019 р.
Такі вимоги відповідають змісту частини першої статті 196 СК України, згідно якої безальтернативно встановлено обмеження розміру стягнення судом неустойки (пені) - не більше 100 відсотків заборгованості за аліментами, тому наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними.
За змістом частини 2 ст.197 ЦПК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
       Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на те, що відповідачем визнається наявність заборгованості зі сплати аліментів, то така обставина не потребує доказування відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, за якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
ОСОБА_1 був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, відповідачем до суду не надано. 
       Відповідачем не наведено суду підстав (особливостей матеріального, сімейного стану тощо), у зв`язку з якими він може бути звільнений від сплати пені.
При розгляді справи суд першої інстанції врахував майновий стан відповідача та стягнув пеню по аліментам в межах заборгованості. Заборгованість триває з 2011 року, а його друга дитина народилася у 2018 році, тому не можна вважати, що це було причиною виникнення заборгованості, тому ці доводи не є підставою для зменшення розміру нарахованої судом пені, яка була судом правильно стягнута пропорційно заборгованості по аліментам. Апелян не довів, що він вимушено не працює та не має можливості утримувати своїх дітей.
Судом першої інстанції правильно відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України було враховані правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права, які викладені у постанові Верховного суду у справі № 572/1762/15 від 25.04.2018 р.
Оскільки таким чином суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2019 року. 

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.