Дата документу 27.01.2020 Справа № 321/1235/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 321/1235/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Машкіна Н.В.
№ 22-ц/807/280/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Полякова О.З.
                       Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ

В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником земельної ділянки, кадастровий номер 23233551100:47:006:000, площею 0,3726 га., призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

30.10.2017 року на місцевості вказаної земельної ділянки були встановлені межові знаки. 13.05.2019 року державним інспектором державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Запорізькій області було здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за вказаною земельною ділянкою, під час якої встановлено відсутність межових знаків, які були знищені сусідним землекористувачем - відповідачем у справі ОСОБА_1 . За вказаним фактом відносно ОСОБА_1 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Запорізькій області був складений протокол про адміністративне правопорушення від 13.05.2019 року за порушення ст. 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 56 КУпАП та п. «е» ч. 1 ст. 211 Земельного Кодексу України. Крім цього, 13.05.2019 року ОСОБА_1 був вручений Припис про вжиття заходів щодо відновлення межових знаків земельної ділянки, кадастровий номер 23233551100:47:006:000, площею 0,3726 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до вимог ст. 55 Закону України «Про землеустрій» у 30-денний термін з дня отримання припису. 27.05.2019 року за результатом розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 Головним спеціалістом відділу по контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.56 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі - 170,00 гривень. У встановлений в Приписі про вжиття заходів щодо відновлення межових знаків земельної ділянки 30 денний термін ОСОБА_1 не усунула порушення ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та не відновила межові знаки.

Внаслідок зазначеного позивач змушений був звернутись до спеціаліста щодо виконання топографо - геодезичних робіт по відновленню меж земельної ділянки та встановлення межових знаків, який виконав всі необхідні роботи та склав відповідний Технічний звіт. За вказані послуги позивач сплатив 2 000,00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру №01/08-19 від 01.08.2019 року. Таким чином, внаслідок знищення відповідачкою межових знаків позивач поніс матеріальні витрати в сумі 2 000 грн., які він просить стягнути з відповідачки в рахунок відшкодування його матеріальних збитків. 
Крім того, позивачу була завдана і моральна шкода, яка полягає у тому, що в результаті неправомірних дій відносно нього та його майна він вимушений був звертатись до землевпорядного спеціаліста по питанню відновлення межі та встановлення межових знаків. В цей період часу він не міг вести нормальний спосіб життя, порушилась його душевна рівновага, стало неможливо продовжувати активний спосіб в інших сферах його життя. При цьому, позивач витрачав свій час, нервував, хвилювався, мав неприємне спілкування з членами своєї сім`ї, родичами, сусідами, близькими людями, пояснюючи обставини знищення межових знаків. Також, він довгий час знаходився в стані стресу та моральних страждань, не міг повноцінно жити. До сих пір він погано спить, переживає і змушений звертатись до суду. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 10000,00 грн., які просить стягнути з відповідачки.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з відповідачки на його користь матеріальну шкоду в сумі - 2000,00 гривень, моральну шкоду в сумі - 10000,00 гривень, а також судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу адвоката в сумі - 1500,00 грн., а всього 13500,00 гривень.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2019 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі - 2 000 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 128 грн. 32 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними -рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, кадастровий номер 23233551100:47:006:000, площею 0,3726 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 

13.05.2019 року при перевірці державним інспектором державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Запорізькій області дотримання вимог земельного законодавства за вказаною земельною ділянкою на підставі Акту обстеження земельної ділянки від 13.05.2019 року за № 425/0/92-19 ДК/629/10 було встановлено відсутність межових знаків.

13.05.2019 року державним інспектором було складено протокол про адміністративне правопорушення на сусіднього землекористувача ОСОБА_1 за порушення ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», ст. 56 КУпАП та п. «е» ч. 1 ст. 211 Земельного Кодексу України, а саме: за знищення межових знаків на земельній ділянці з кадастровим номером 23233551100:47:006:000, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Від підпису в протоколі ОСОБА_1 відмовилась. 

Також, 13.05.2019 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Запорізькій області ОСОБА_1 був вручений Припис про вжиття заходів щодо відновлення межових знаків на земельної ділянки, кадастровий номер 23233551100:47:006:000, площею - 0,3726 га., призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до вимог ст. 55 Закону України «Про землеустрій» у 30 - денний термін з дня отримання припису. 

27.05.2019 року за результатом розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 Головним спеціалістом відділу по контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.56 КУпАП та на неї накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 гривень.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1). Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6).

Зі справи вбачається, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 27.05.2019 року ОСОБА_1 не оскаржувалася.

Згідно Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за вказаною земельною ділянкою на підставі Акту обстеження земельної ділянки від 31.07.2019 року було встановлено, що Припис про вжиття заходів щодо відновлення межових знаків на земельній ділянці, кадастровий номер 23233551100:47:006:000, площею - 0,3726 га., призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не виконала.

Відтак посилання відповідача на недоведеність позовних вимог не є переконливим. 

Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376.

Так, відповідно до вимог п.1.3 Інструкції виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); знищення межових знаків - дії громадян, які призвели до втрати в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, внаслідок чого виникає потреба у проведенні додаткових геодезичних робіт з їх відновлення.

За положеннями пунктів 3.1, 3.12, 3.14 Інструкції, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Передача межових знаків на зберігання власнику (користувачу) земельної ділянки здійснюється за актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Пунктами 3.15, 3.16 Інструкції визначено, що фінансування робіт із встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, коштів юридичних осіб, громадян та інших джерел, не заборонених законом. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Розділом ІV зазначеної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою.

З технічного звіту щодо виконання топографо - геодезичних робіт по відновленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 23233551100:47:006:000, який здійснено ФОП ОСОБА_3 , а також квитанцією до прибуткового касового ордеру № 01/08-19 вбачається, що позивач ОСОБА_2 сплатив за вказані послуги 2 000,00 грн., що є його реальними збитками.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382  ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 27 січня 2020 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        О.З. Поляков

                                                                               С.В. Кухар