ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 лютого 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 6-5138/11
Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю. К.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/367/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,
суддів: Євстафіїва О.К., Іванової Г.П.,
секретар: Кривопиша Я.О., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, 
стягувач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
боржник - ОСОБА_1 ,
дата складання повного тексту ухвали не зазначена,  місце складання: м.Чернігів,

                                       В С Т А Н О В И В :
В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа №6-5138/11 від 25 листопада 2011 року, виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова, таким, що не підлягає виконанню. 
Заява мотивована тим, що виконавчий лист №6-5138/11 виданий Новозаводським районним судом м.Чернігова не підлягає виконанню з підстав видачі його помилково. Зазначає, що справа за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитним договором не підсудна третейському суду. Зокрема, кредитний договір №490054261 від 27 грудня 2007 року, укладений між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , є договором споживчого кредитування відповідно до п.23 ч.1 ст.1, ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки укладений на придбання автомобіля.
Заявник зазначає, що станом на 15 червня 2011 року, дата прийняття рішення третейського суду, третейським судам не були підсудні справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів банківських послуг, та виконавчий лист на виконання рішення органу, який не має повноважень приймати рішення про стягнення коштів за споживчими кредитами, виданий помилково. Тобто, судом помилково було видано виконавчий лист.

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2019 року відмовлено у задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. 
Ухвала суду обґрунтована тим, що виконавчий лист №6-5138/11 від 25 листопада 2011 року Новозаводського районного суду м.Чернігова, був виданий судом на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 червня 2011 року по цивільній справі № 2097-11/399/11, яке не скасовано у встановленому законом порядку і доказів протилежного суду не надано, що свідчить про те, що вказаний виконавчий лист не був виданий судом помилково.

Не погоджуючись з даною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Бородін Д.В., у визначений законом строк звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти по справі нове рішення, яким визнати виконавчий лист №6-5138/11 від 25 листопада 2011 року, виданий Новозаводським районним судом м.Чернігова таким, що не підлягає виконанню, як такий, що видано помилково.
Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що при вирішенні справи суд не застосував норми п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейській суди», п.23 ч.1 ст.1, ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, діючої на час укладення кредитного договору №490054261 від 27 грудня 2007 року) внаслідок чого невірно вирішив відмовити у задоволенні даної заяви. 
Представник заявника наполягає, що виконавчий лист було видано помилково, оскільки дана справа не підсудна третейським судам.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Від представника ОСОБА_1 - адвоката Бородіна Д.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність апелянта та його представника.
У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.
На підставі ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам відповідає ухвала суду першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 червня 2011 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі: за кредитом - 170709 грн 99 коп., по відсотках - 62843 грн 25 коп., по пені - 583293 грн 20 коп., та судові витрати по сплаті третейського збору у розмірі 100 грн (а.с.16-19).
На підставі вказаного рішення третейського суду та заяви ПАТ «Альфа-Банк» ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25 листопада 2011 року видано виконавчий лист (а.с.1, 30).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».
Згідно ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Частиною 2 даної статті визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Таким чином цивільним процесуальним законодавством України передбачено виключний перелік підстав за яких виконавчий документ може бути визнано судом таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Зокрема, матеріально-правові - зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, а також процесуально-правові - обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, наприклад видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню), коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню, видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після його видачі рішення суду було скасоване, видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на таке пред`явлення.
Такий перелік підстав не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Крім того, за своїм змістом ч. 2 ст. 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави якими заявник обґрунтовує свою заяву можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

Встановивши, що виконавчий лист видано на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 червня 2011 року про стягнення заборгованості, яке на даний час не скасоване в порядку, передбаченому ЦПК України, обставини для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні. Докази, які б підтверджували відсутність у боржника обов`язку або будь-які інші причини, за яких лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню також відсутні, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відповідно до положень ст. 432 ЦПК України.

Обставини на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а вказують на те, що між сторонами існує спір щодо заборгованості та дана обставина може бути підставою для перегляду рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 червня 2011 року в іншому процесуальному порядку, а не шляхом визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Інші доводи апелянта зводяться до цитування правових норм матеріального та процесуального права, та його суб`єктивного тлумачення даних норм.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, заява №63566/00, § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих сторонами при розгляді справи. 
Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                            Судді: