ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2020 р.	Справа № 480/1305/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бершова Г.Є. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 25.06.19 року по справі № 480/1305/19
          за позовом      Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"  
          до      Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби              
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 22.03.2019 № 0000535010.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2019р. в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"  відмовлено.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу , вважає , що рішення є незаконним та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховано, що штраф застосований за межами строку давності, визначеного ст.102 Податкового кодексу України та безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення пункту 31 підрозділу 10 (Інші перехідні положення) розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, що передбачають звільнення платника від фінансової відповідальності, а також не враховано припинення з 01.01.2016р. податкового обов`язку зі сплати авансових внесків. Зазначає , що судом не враховано , що податкова декларація з податку на прибуток підприємства (уточнююча) від 06.04.2016р. №9082237207, на яку посилається Відповідач під час судового розгляду справи не була охоплена камеральною перевіркою як це слідує з п.2.2 Акту; у податковій декларації з податку на прибуток підприємства (звітна) за 2014р., реєстраційний номер 9080941478 від 24.02.2015р., ТОВ «СМНВО» визначено як податок на прибуток за звітний податковий період, тобто податкове зобов`язання за 2014рік, так і суму авансових внесків, що мали сплачуватися платником протягом базового податкового (звітного) періоду, тобто протягом 2015-2016року. Вказує , що уточнююча декларація була подана платником у зв`язку з самостійним виявленням помилок за звітний податковий період 2014року, в той же час штраф застосований за несвоєчасну сплату авансових внесків з податку на прибуток за серпень та вересень 2015року.За таких обставин, вважає , що податкове повідомлення - рішення Харківського управління ОВПП ДФС від 22 березня 2019 року №0000535010 є протиправним та підлягає скасуванню. Незастосування Відповідачем до спірних правовідносин норм пункту 31 підрозділу 10 (Інші перехідні положення) розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України вважає помилковим. Вказує , що з 01.01.2016 року та станом на дату прийняття спірного податкового повідомлення - рішення (22.03.2019р.) штрафні фінансові санкції за несвоєчасну сплату сум авансових внесків з податку на прибуток підприємств законодавством не передбачені. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2019р. у повному обсязі , задовольнити позовні вимоги .
Харківське управління Офісу великих платників податків ДФС подало до суду відзив на апеляційну скаргу ,  вважає висновки суду першої інстанції правомірними, доводи апеляційної скарги помилковими , просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року  залишити без змін.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги відповідно до ст.308 КСАС України, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ТОВ "СМНВО" 24.02.2015 подало до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2014 рік № 9080941478, в якій задекларовано авансовий внесок з цього податку, що підлягає сплаті позивачем щомісячно протягом всього 2015 року, в сумі 3757375 грн. (ряд. 23 декларації)  .
Харківським управлінням офісу великих платників податку ДФС України проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати до бюджету узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, якою встановлено, що на порушення вимог п. 36.1 ст. 36 та п. 38.1 ст. 38 розділу І та п. 57.1 ст. 57 глави 4 розділу ІІ Податкового кодексу України платником податків несвоєчасно було сплачено суму самостійно визначеного та узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств за 2014 рік.
За результатами перевірки, висновки якої були зафіксовані в акті від 26.02.2019 № 129/28-10-50-10-10/34013028  , податковим органом 22.03.2019 було прийнято податкове повідомлення-рішення № 0000535010, яким до товариства за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 142856,19 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення не допустив порушень діючого законодавства, тому підстави для задоволення позову відсутні
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного. 
Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 9 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України в редакції, чинної на час подання декларації було передбачено, що у січні - грудні 2015 року та січні - травні 2016 року платники зобов`язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року. При цьому сума щомісячних авансових внесків за березень - травень 2016 року обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за 2014 звітний (податковий) рік.
Відповідно до абзацу 1 пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України у редакції, що діяла як до 1 січня 2015 року так і на момент подання декларації, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому за приписами вказаної статті Податкового кодексу України платники податку на прибуток щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік.
Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового в зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п.п.14.1.152 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.
Відповідно до п.126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Як вбачається із матеріалів справи ТОВ "СМНВО" протягом всього 2015 року допустило порушення ст. 57 Податкового кодексу України в частині своєчасності погашення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, а саме: грошове зобов`язання з граничним терміном сплати - 30.08.2015 було частково погашено протягом 20.08.2018 по 15.01.2019 відповідно до інкасових доручень на загальну суму 714280,95 грн. з затримкою на 1202 календарних днів. 
Приймаючи до уваги вказане, суд визнає, що відповідачем правомірно, у відповідності до вказаних вище норм Податкового кодексу України були застосовані санкції у розмірі 20% погашеної суми боргу.
Як в суді першої інстанції, так і в доводах скарги, апелянт посилаючись на норми п.31.1 ст. 31 (строк сплати податку та збору), п.36.1 ст.. 36 (податковий обов`язок), п.54.1 ст. 54 (визначення сум податкових та грошових зобов`язань) Податкового кодексу України, доводить, що оскільки податковий обов`язок товариства зі сплати податку на прибуток виник саме у 2015 році, то враховуючи п.31 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу ХХ Податкового кодексу України за наслідками діяльності у 2015 році штрафні (фінансові) санкції до платників податку на прибуток підприємств за порушення порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій та повноти його сплати не можуть застосовуватись.
В той же час, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв їх до уваги оскільки в даному випадку береться до уваги не сам факт сплати авансових внесків та дата виникнення податкового обов`язку по його сплаті. 
В даному випадку приймається до уваги саме період, за наслідками діяльності якого були нараховані дані авансові внески.
Платники податку на прибуток, відповідно до п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку саме за попередній звітний (податковий) рік, тобто 2014 рік. А відповідно до п.31 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу ХХ Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2015, за наслідками діяльності у 2015 році штрафні (фінансові) санкції до платників податку на прибуток підприємств за порушення порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій з податку на прибуток підприємств та повноти його сплати не застосовуються. Ця норма застосовується до декларацій, уточнюючих розрахунків, які були подані підприємствами платниками податку на прибуток за результатами діяльності у 2015 році, а господарські операції, за якими нараховується податок, мають бути вчинені у 2015 році.
В даному ж випадку штрафні санкції застосовувались за порушення строків сплати грошових зобов`язань, які були сформовані та нараховані позивачем не в 2015 році, а саме в результаті господарської діяльності за попередній звітний період (2014 рік) та внесені до відповідного звітного податкового документу і податкове повідомлення-рішення контролюючим органом прийнято у зв`язку з порушенням позивачем термінів сплати авансових внесків з податку на прибуток протягом 2015 рік, які були самостійно визначені та нараховані товариством в декларації від 24.02.2015 за результатами діяльності саме у 2014 році.
Тобто, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підпункт 31 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не може бути застосований у межах спірних правовідносин з огляду на те, що Товариством порушено терміни сплати авансових внесків з податку на прибуток за наслідками діяльності у 2014 року, а не в 2015, як передбачено вказаною нормою. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 04 вересня 2018 року у справі №810/62/17.
Щодо доводів апелянта про застосування штрафу за межами строку давності, визначеного ст. 102 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до абз. 2 статті 102 Податкового Кодексу України у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Так, ТОВ «СМНВО» було подано уточнюючу податкову декларацію № 9082237207 від 06.04.2016 року , яка була врахована відповідачем при перевірці , якою зменшено позивачу нараховані суми податку на прибуток за звітний 2014 рік, а саме суми зобов`язань, авансові внески не уточнювались . Отже, за приписами абз. 2 ст. 102 Податкового Кодексу України контролюючий орган визначив суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією в межах строків, передбачених законодавством, адже 1095 днів спливають 06.04.2019 року, а спірне податкове повідомлення-рішення винесене 22.03.2019, а перевірка, якою встановлено вказані порушення проведена 26.02.2019 року.
Відповідно до статті 114 Податкового Кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Фінансова санкція може бути накладена не пізніше 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку виконання податкового зобов`язання, визначеного кодексом, або за днем його фактичного виконання, а у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право застосувати фінансову санкцію протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Відповідно до статті 50 Податкового Кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 Податкового Кодексу України) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у
раніше поданій ним податковій декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Як вбачається з самої податкової декларації з податку на прибуток № 9080941478 від 24.02.2015 р. в рядку 23 платником податку було задекларовано авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно, у розмірі 3 757 375 грн. протягом 2015 року. Проте 06.04.2016 року ТОВ «СМНВО» було подано уточнюючу податкову декларацію № 9082237207. Враховуючи положення статті 114 та статті 102 Податкового кодексу України фінансові санкції до позивача були застосовані в межах строків, визначених законом (1095 днів).
Отже, посилання позивача на застосування санкцій за межами строку давності є безпідставними.
Крім того, є безпідставними доводи апелянта стосовно того, що під час камеральної перевірки не досліджувалась уточнююча податкова декларація № 9082237207 від 06.04.2016 року. 
Так, в акті перевірки зазначено, що при перевірці використано інформацію комп`ютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем ДФС, а також інтегровану картку платника. У всіх цих джерелах міститься інформація про подання уточнюючої декларації, з чого контролюючим органом зроблено висновок про правомірність застосування штрафних санкцій у спірному податковому, повідомленні-рішенні. Окремо в переліку джерел зазначена звітна податкова декларація з податку на прибуток, оскільки здійснювався моніторинг сплати узгоджених грошових зобов`язань визначених саме в цій декларації.
Стосовно посилань апелянта на той факт, що уточнююча декларація була подана платником у зв`язку з самостійним виявленням помилок за звітний податковий період 2014 року, а штраф застосований за несвоєчасну сплату авансових внесків з податку на прибуток за серпень та вересень 2015 року. Звертаємо увагу, що законодавець не визначає що саме має уточнюватись у звітній декларації для того, щоб саме з цього часу відраховувати 1095 днів. Законодавець обумовлює продовження строку з самого факту подання уточнюючої декларації і вказує на те, що саме з цього часу відлічується 1095 днів, протягом яких може бути застосовано штрафні санкції.
Позивач вважає, що внаслідок того, що станом на час прийняття спірного податкового повідомлення -рішення  положення норми п.126.1 ст.126 Податкового Кодексу України не передбачало застосування штрафних санкцій, яка була в редакції чинній станом за період дії 2015 року за затримку у сплаті узгодженої суми авансових внесків з податку на прибуток підприємств, тому підстав застосовувати штрафних санкцій не було.
Колегія суддів зазначає, що системний аналіз наведених норм у своїй динамічній та структурній послідовності встановлює відповідальність за затримку сплати будь-яких узгоджених сум грошового зобов`язання, в тому числі які існували до внесення змін до цієї норми, яка усунула конкретизацію виду таких зобов`язань, залишивши в їх складі усі зобов`язання, які є узгодженими. В даному випадку узгоджені зобов`язання зі сплати авансових внесків з кінцевим терміном сплати 30.08.2015 року, була здійснена за межами 2015 року, тому, застосовуючи положення п.126.1 ст.126 Податкового Кодексу України, контролюючий орган діяв правомірно.
Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 22.03.2019 № 0000535010 прийнято відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, є обґрунтованим та скасуванню не підлягає.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції. Судове рішення не може бути скасовано з формальних підстав.
Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року по справі № 480/1305/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Г.Є. Бершов    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  03.02.2020 року