Постанова
Іменем України
 
04 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 344/4503/16-ц
провадження № 61-36333св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
третя особа  - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року у складі головуючого-судді Островського Л. Є. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської  області від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Василишин Л. В., Максюти І. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про стягнення коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги та відшкодування моральної шкоди.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1 , яка не приватизована та відноситься до державного житлового фонду. Окрім нього у вказаній квартирі зареєстровані: син ОСОБА_6 , невістка ОСОБА_5 , онуки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_2 , онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .
 
Сплату комунальних послуг він здійснює самостійно та за період з березня      2013 року по березень 2016 року сплатив загальну суму 7 715,19 грн.
 
Посилаючись на те, що відповідачі не виконують свого обов`язку зі сплати комунальних послуг, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 на свою користь 2  591,31 грн, а також 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції  
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі мають право на користування квартирою АДРЕСА_1 , однак внаслідок конфлікту з позивачем у квартирі не проживають через неможливість доступу до неї з 2011 року, з приводу чого ОСОБА_2 неодноразово зверталася до правоохоронних органів та суду, відповідно наданими житлово-комунальними послугами не користуються й не зобов`язані брати участь у їх оплаті.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5   відхилено, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про  відмову в задоволенні позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів 
 
У листопаді 2017 року   ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не врахували, що відповідачі є членами сім`ї наймача й відповідно до вимог статті 64 ЖК України  користуються на рівні з наймачем усіма правами та несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, зокрема щодо сплати вартості житлово-комунальних послуг» в порядку передбаченому статтями 1, 13, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», унаслідок чого дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
 
У поданому  11 січня 2018 року відзиві, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що судами на підставі належних і допустимих доказів встановлено, що відповідачі внаслідок протиправної поведінки позивача позбавлені можливості користуватися квартирою та виконання зобов`язань, які випливають з договору найму жилого приміщення, зокрема позбавлені можливості отримувати та відповідно оплачувати житлово-комунальні послуги.
 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
30 липня 2018 року справу  № 344/4503/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , третя особа  - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про стягнення коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги та відшкодування моральної шкоди передано до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року вищевказану справу призначено до судового розгляду. 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Статтею 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
17 січня 1969 року ОСОБА_1 отримав ордер на право вселення в трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 на сім`ю із 6 осіб: ОСОБА_1 - основний квартиронаймач, ОСОБА_9 - дружина, ОСОБА_6 - син, ОСОБА_10 - син, ОСОБА_11 - дочка  та ОСОБА_12 - мати.
 
У 2011 році між ОСОБА_1 та ДП «Автоколона 2222» укладено типовий договір на вивіз та захоронення твердих побутових відходів № 20584. Аналогічний договір про надання послуг з вивезення побутових відходів укладено 01 січня 2016 року. Крім того, між позивачем та КП «Єдиний розрахунковий центр» укладено договір № 02-05/225 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибуткової території.
 
Згідно довідки про склад сім`ї, виданої КП «Єдиний розрахунковий центр» від 02 лютого 2016 року № 02-02/356 у квартирі АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 
 
Звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачі не виконують свій обов`язок по утриманню житла, комунальні послуги не сплачують, у зв`язку з чим ним за період з березня 2013 року по березень 2016 року сплачено за комунальні послуги 7 715,19 грн, а тому він просив стягнути з відповідачів кошти за надані послуги в сумі 2 591,31 грн, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1 500 грн.   
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до статей 64, 68 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
 
За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством; якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства.
 
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» перебачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
 
Як встановили суди між сторонами з 2008 року існує спір щодо права користування квартирою АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 , з приводу чого неодноразово ухвалювалися судові рішення.
 
Так, рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року, вселено ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 в жиле приміщення в квартирі АДРЕСА_1 . 
 
Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 з липня 2011 року у спірній квартирі не проживають внаслідок неможливості доступу до неї та відповідно позбавлені можливості виконувати зобов`язання, що випливають з договору житлового найму.
 
Тобто, вказані обставини, відповідно до положень частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, не підлягають доказуванню.  
 
Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 вересня 2015 року про вселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4  у квартиру АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 виконано 02 лютого 2016 року, що підтверджується відповідним актом державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ.
 
За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 коштів за надані комунальні послуги є обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав. При цьому судами правильно зазначено про те, що оскільки відповідачі, внаслідок перешкод зі сторони позивача у користуванні спірною квартирою, були позбавлені можливості проживати в ній та користуватися послугами, тому вони не зобов`язані нести витрати за житлово-комунальні послуги. Також колегія суддів вважає правильним висновок судів про те, що вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди, глибину фізичних та душевних страждань, існування безпосередніх винних дій відповідачів у їх спричиненні, а також причинний зв`язок між їх діями та спричиненою шкодою. Крім того вимога про відшкодування моральної шкоди має похідний характер від основних вимог.   
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не свідчать про порушення судами норм матеріального та процесуального права та не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих судових рішень.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права .
 
02 квітня 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду заяву про доручення до матеріалів справи свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого            21 березня 2018 року про смерть позивача  ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті.
 
Під час розгляду справи колегія суддів дійшла висновку, що спірні правовідносини у справі не допускають правонаступництва, тому підстави для залучення правонаступників (спадкоємців) після смерті  ОСОБА_1  відсутні.
 
Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій ухвалені законні і обґрунтовані судові рішення, та враховуючи, що спірні правовідносини у справі не допускають правонаступництва, факт смерті позивача у справі ОСОБА_1 після ухвалення рішення, яким закінчено розгляд справи, не може бути підставою для його скасування.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 414, 415, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської  області від 26 жовтня 2017 року залишити  без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. С. Жданова   С. О. Карпенко   В. А. Стрільчук   М. Ю. Тітов