ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22135/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                      
головуючого - судді  Парінова А.Б., 
суддів:                        Беспалова О.О.,
                                          Ганечко О.М.,
при секретарі судового засідання Гужві К.М.
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача (апелянта): Угринюк Б.Б., Калько Д.О.,
          від відповідача: Улибіна В.О.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва  про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В :
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва про визнання протиправним та скасування рішення від 10.10.2019 №175 про притягнення до дисциплінарної відповідальності з застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік.
До відкриття провадження у справі від позивача до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява про забезпечення позову відповідно до змісту якої останній просить суд забезпечити позов шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення прийняття рішення в адміністративній справі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на положення ст. 315 КАС України суд просить переглянути його заяву про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог його заяви.
Представником Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що суд першої інстанції правомірно встановив відсутність підстав для задоволення заяви позивача. Разом з цим, звертає увагу суду, що позивачем не наведено жодного аргументу в підтвердження ознак очевидної протиправності рішення відповідача, та не надано жодних доказів на підтвердження відповідних обставин. Водночас, відповідач вважає, що зупинивши дію оскаржуваного рішення позивач фактично на момент розгляду справи в суді уникне відповідальності та продовжуватиме здійснювати адвокатську діяльність, що не відповідає положенням ч. 2 ст. 151 КАС України.
За наведених обставин відповідач стверджує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва без змін.
Під час апеляційного розгляду справи учасники представники сторін підтримали доводи та вимоги викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу відповідно.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову позивач, обґрунтовуючи необхідність вжиття відповідних заходів позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, а також є очевидними ознаки протиправності рішення, що у свою чергу може призвести до порушення його прав, свобод та інтересів позивача та інших осіб, з якими ним було укладено договори про надання юридичних послуг до моменту ухвалення рішення КДКА м.Києва.
Також позивач зазначає, що дохід від здійснення адвокатської діяльності є його єдиним джерелом доходу, та при цьому зауважує, що він є батьком п`яти дітей, а його дружина перебуває у декретній відпустці, у зв`язку з чим, зупинивши право на заняття адвокатською діяльністю, навіть на час розгляду справи у суді, його родину буде позбавлено єдиного джерела доходу. Крім того, позивач стверджує, що оскаржуване рішення відповідача є упередженим та необ`єктивним, а невжиття заходів забезпечення позову матиме негативні наслідки для його ділової репутації у разі вирішення даного спору на його користь.
Таким чином, на переконання апелянта, наведені обставини свідчать про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, захист яких без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим без вжиття таких заходів та/або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до заяви про вжиття заходів забезпечення позову не надано доказів та не наведено достатніх аргументів, які підтверджували б існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди безпосередньо його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів. Натомість, подані заявником докази не свідчать про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та порушення вимог законодавства при його прийнятті, та відповідно не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вони підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті позовних вимог.
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Разом з цим, частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
У свою чергу, відповідно до вимог пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. 
Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятий Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. 
З наведеного вбачається, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.
Отже, згідно з вимогами чинного законодавства, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Зокрема, положеннями ч. 2 ст. 151 КАС України регламентовано, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
Разом з тим, враховуючи доводи позивача з питання забезпечення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наявних матеріалів справи не встановлено підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом таких заходів створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду даної справи.
При цьому, як вбачається з прохальної частини заяви, позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень.
Проте, як вірно було зазначено судом першої інстанції, така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. 
Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.
Разом з цим, суд враховує, що застосування таких заходів, а саме шляхом зупинення дії рішення КДКА м. Києва від 10.10.2019 №175 про притягнення до дисциплінарної відповідальності з застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік, суперечить сутності та змісту зазначеного наказу Міністерства юстиції України та меті, з якою його було прийнято.
Тобто, вживаючи заходів забезпечення позову у вказаний спосіб до вирішення справи по суті (до встановлення протиправності або правомірності прийняття оскаржуваного наказу), суд фактично усуне всі наслідки, які на його підставі були застосовані до позивача, що у даному випадку є неприпустимим, оскільки порушує принцип рівності сторін, регламентований  статтею 8 КАС України.
          За наведених обставин та враховуючи, що позивач не довів необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва про відмову у вжитті заходів забезпечення позову є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Керуючись статтями ст.ст. 150-154, 311-313, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          О.М. Ганечко          

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2020 року