П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/3675/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Майстер П.М. 
          Суддя-доповідач:  Франовська К.С. 

20 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Кузьменко Л.В.  Совгири Д. І. 
за участю:
секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  13 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В листопаді 2019 року   ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Пенсійного Фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправною бездіяльності Комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду Пенсійного фонду України щодо нерозгляду звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 16 липня 2019 року за вих. № 23279/03 про виплату  їй заборгованості по виплаті пенсії за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року, постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 року за період з 31.01.2018 року по 2 червня 2019 року в сумі 179067.15 грн. та зобов`язання Комісії розглянути звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 16 липня 2019 року за вих. № 23279/03 та прийняти рішення про виплату їй заборгованості  суми невиплаченої пенсії на виконання судових рішень.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року   у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що зумовило постановлення незаконного рішення, в якій порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що суд не дав правової оцінки діям  відповідача, який  порушив її право  на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції. Зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи, що є одним із загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України та полягає у примусовому виконанні обов`язку в натурі, а також на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у його рішеннях, позов підлягає задоволенню. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на обов`язковість судових рішень, вимоги Закону України "Про виконавче провадження", яким визначено порядок та механізм виконання судових рішень, які набрали законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом та підтверджено  матеріалами справи, 31 січня 2018 року позивач звернулась до Шепетівського об`єднаного УПФ України Хмельницької області з заявою про переведення її з пенсії по інвалідності 2 - ї групи призначеної відповідно до Закону України  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " на пенсію по інвалідності 2-ї групи відповідно до ст. 37 Закону України " Про державну службу " в редакції від 16.12.1993 року № 3723-XII.
Відповідач листом № 1653/04 від 1 лютого 2018 року відмовив в призначенні пенсії державного службовця по  інвалідності мотивуючи тим, що з 1 травня 2016 року набрав чинності Закон України " Про державну службу" № 899-УІІІ у відповідності до п.п. 10,12 Прикінцевих положень якого позивач не має права на пенсію по інвалідності згідно ст. 37 Закону України " Про державну службу ", а набуде таке право лише після досягнення віку 60 років.
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у справі № 822/734/18.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Шепетівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області в переведенні ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності  відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу", зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII з 31 січня 2018 року в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати зазначеної в довідці № 2/я-14 від 30 січня 2018 року. 

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року змінено.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу " від 16 грудня № 3723 - XI з 31 січня 2018 року, в розмірі 60 % суми заробітної плати зазначеної в довідці № 2/я-14 від 30.01.2018 року.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року Головним УПФ України в Хмельницькій області позивача переведено на пенсію по інвалідності за Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII з 31 січня 2018 року  і здійснюється її виплата.

Згідно довідки, виданої відповідачем, доплату у розмірі пенсії за період з 03.06.2019 по 31.08.2019 р. (після набрання судовим рішенням законної сили) виплачено в серпні 2019 року.
Доплату до пенсії за період з 31.01.2018 р. по 02.06.2019 р.  в сумі 179067.18 грн. (до набрання судовим рішенням законної сили) нараховано, але не виплачено, звернуто до виконання відповідно до Порядку №649.

16 липня 2019 року за вих. № 23279/03 Головним УПФ України в Хмельницькій області направлено матеріали до Пенсійного фонду України для розгляду на комісії відповідно до Постанови КМ України № 649 від 22 серпня 2018 року якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

20 вересня 2019 року позивачка письмово звернулась до Пенсійного фонду України для направлення її рішення комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з розгляду звернення Головного УПФ України в Хмельницькій області про виплату заборгованості по пенсії за період з 31 січня 2018 року по 2 червня 2019 року за рішеннями Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року та Постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року.

Пенсійний фонд України на її письмову заяву листом за № 25183 / Я -11 від 25.10.2019 року повідомив, що Комісією з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду звернення Головного УПФ України в Хмельницькій області від 16 липня 2019 року за вих. № 23279/03 не розглядалось і рішення не приймалось.

Вважаючи своє право на належне пенсійне забезпечення порушеним, а бездіяльність відповідачів щодо виконання судового рішення, яке є обов`язковим, протиправною, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того,  виплата пенсій за  забезпечується Головними управліннями Пенсійного фонду України в областях виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, звідси, і виплата пенсій, присуджених рішенням суду, також відбувається лише за рахунок коштів Державного бюджету України. При цьому, заборгованість із пенсійних виплат за рішеннями суду, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, здійснюються за окремою бюджетною програмою. 

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду" затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Порядок), який визначив механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку боржник (орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення) веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.
Оскільки відповідачі виконали вимоги закону щодо  порядку виконання судових рішень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Як встановлено ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частиною 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку ст. 383 КАС України  із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17.

Крім того, у Рішенні від 30.06.2009 у справі №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак не надав належної оцінки обставинам справи, а тому оскаржене рішення суду слід змінити, змінивши його мотивувальну частину наведеними  мотивами відмови в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову відповідно до мотивувальної частини постанови апеляційного суду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  24 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Кузьменко Л.В.    Совгира Д. І.