ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року 
м. Харків
Справа № 643/11285/16-ц
Провадження № 22-ц/818/493/20
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - судді Бровченка І.О., 
суддів: Бурлака І.В., Кругової С.С., 
за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,
позивач - ОСОБА_2 , 
відповідач - ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_4 , 
третя особа - Харківська міська рада

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року у складі судді Ференчук О.В.

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, який був ними уточнений, та яким просять встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з АДРЕСА_2 (першим) варіантом порядку користування земельною ділянкою, запропонованим у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9833/12973 від 26 листопада 2014 року, проведеної Харківським Науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса, а саме: від червоної лінії по АДРЕСА_1 , розділивши огорожу на ділянки розмірами 11,96 м та 6,67 м, по лінії довжиною 2,15 м до житлового будинку літ. «А-1», далі по лінії розподілу житлового будинку так, як зазначено в додатку № 3 до даного висновку, від житлового будинку літ. «А-1» по лінії довжиною 2,0 м, поворот ліворуч, по лінії довжиною 4,8 м, далі поворот праворуч, по лінії довжиною 16,15 м до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на ділянки розмірами 7,08 м та 11,55 м, при цьому перенести некапітальний навіс ( зазначено на схемі чорним кольором), який знаходиться на частині земельній ділянці, що виділяється в користування співвласникам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Позов обґрунтовано тим, що сторонам належить на праві спільної часткової власності домоволодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 . Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не визначений. Позивач вважає, що його необхідно визначити, зазначивши розміщення земельних ділянок, що будуть знаходитися в особистому та загальному користуванні співвласників у відповідності до ідеальних часток в праві власності. Висновком проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи № 9833/12973 від 26 листопада 2014 року запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою. Позивачі вважають найбільш раціональним та прийнятним перший варіант, запропонований експертом.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову, вважаючи його необґрунтованими та посилаючись на те, що порядок користування земельною ділянкою вже був встановлений з попередніми власниками зазначеного будинку.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року встановлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою площею 279, 5 кв.м, що по АДРЕСА_1 , відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 9833/1273 від 26 листопада 2014 року, а саме:
- від червоної лінії по АДРЕСА_1 , розділивши огорожу на ділянки розмірами 11,96 м та 6,67 м, по лінії довжиною 2,15 м до житлового будинку літ. «А-1», далі по лінії розподілу житлового будинку так, як зазначено в додатку № 3 до даного висновку, від житлового будинку літ. «А-1» по лінії довжиною 2,0 м, поворот ліворуч, по лінії довжиною 4,8 м, далі поворот праворуч, по лінії довжиною 16,15 м до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на ділянки розмірами 7,08 м та 11,55 м, при цьому перенести некапітальний навіс (зазначено на схемі чорним кольором), який знаходиться на частині земельній ділянці, що виділяється в користування співвласникам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог, вирішити питання про розподіл судових витрат. Скарга обґрунтована порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що фактичний порядок користування спірною земельною ділянкою, який констатується у позові склався до 04 березня 1969 року, коли ОСОБА_3 під час перебуванні у шлюбі з ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_6 належні йому 2/4 частини житлового будинку та надвірних споруд. Позивач не має жодних документів з приводу користування земельною ділянкою. Суд помилково послався на вимоги 120 ЗК України, оскільки Земельний кодекс України набрав чинність 01 січня 2002 року, а договір було укладено у 1998 році. Спадкоємець не набув право користування земельною ділянкою у спадок. Об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці є самочинним будівництвом, оскільки об`єкт нерухомого майна на який видавалось свідоцтво про право на спадщину знищено. 

У відзиві на апеляційну скаргу, поданого представником ОСОБА_1 – адвокатом Кулабуховим О.В. в межах строку встановленого судом для надання відзиву, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 16 липня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кулабухова О.В. про витребування з Московського районного суду м. Харкова матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою (справа № 643/331/14-ц), які досліджувались судом першої інстанції при ухвалені судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, сторони не дійшли згоди щодо порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток на житловий будинок, у зв`язку з чим визначив порядок користування між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 05 жовтня 1998 року ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_7 купив Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 559 кв.м розташований жилий будинок літ. «А-1» дерев`яний облікований цеглою, житловою площею – 43,3 кв.м, та надвірні будівлі: 3 сараї літ. «Б,Г,Д», 2 вбиральні літ. «В, Е», навіс літ. «Ж», огорожа « 1-3, замощення І. 

Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 березня 2013 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя задоволено. Визнано, що Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на ј частину жилого будинку АДРЕСА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. 

Згідно з даними технічного паспорту від 05 листопада 2013 року на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташовані такі будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А-1»; прибудова літ. «а1», прибудова літ. «а4», прибудова літ. «а5», сарай літ. «Б», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», вбиральня літ. «В», вбиральня літ. «К», навіс літ. «Ж», гараж літ. «З», літній душ літ. «И», хвіртка літ. «№1», хвіртка літ. «№2», огорожа літ. «№3», двор. водопр. літ. «№4».

Згідно з даними технічного паспорту від 05 листопада 2013 року площа земельної ділянки АДРЕСА_1 складає 559 кв.м.

У січні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою. 

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року притягнуто у справі в якості співвідповідача ОСОБА_5 

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2014 року призначено по справі комплексну будівельно-технічно-товарознавчу експертизу щодо визначення можливих варіантів розподілу земельної ділянки відповідно до ідеальних часток співвласників та визначення ринкової вартості Ѕ частини житлового будинку. 

За результатами проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи експертом було надано висновок № 9833/12973 від 26.11.2014 р., відповідно до якого, запропоновано два варіанти користування земельної ділянкою.

Так, за І варіантом пропонується: межа між земельними ділянками двох співвласників проходить у такій спосіб - від червоної лінії по АДРЕСА_3 Парашутистів, розділивши огорожу на ділянки розмірами 11,96 м та 6,67 м, по лінії довжиною 2,15 м до житлового будинку літ. "А-1", далі по лінії розподілу житлового будинку так, як зазначено в додатку № 3 до даного висновку, від житлового будинку літ. "А-1" по лінії довжиною 2,0 м, поворот ліворуч, по лінії довжиною 4,8 м, далі поворот праворуч, по лінії довжиною 16,15 м до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на ділянки розмірами 7,08 м та 11,55 м, при цьому перенести некапітальний навіс ( зазначено на схемі чорним кольором), який знаходиться на частині земельній ділянці, що виділяється в користування співвласникам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Згідно з ІІ варіантом запропоновано: межа між земельними ділянками двох співвласників проходить у такий спосіб- від червоної лінії по АДРЕСА_1 , розділивши огорожу на ділянки розмірами 11,96 м та 6,67 м, по лінії довжиною 2,15 м до житлового будинку літ. "А-1", далі по лінії розподілу житлового будинку так, як зазначено в додатку № 4 до даного висновку, від житлового будинку літ. "А-1" по лінії довжиною 1,0 м, поворот ліворуч, так як зазначено в додатку № 4 до даного висновку, по лінії довжиною 19,25 м до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на ділянки розмірами 2,84 м та 15,79 м

Експертне дослідження було проведено методом натурального обстеження земельної ділянки, методом вивчення технічної документації. При цьому зроблено необхідні вимір. Результати обстеження зіставлено з технічною документацією на житловий будинок і вимогами нормативних документів. 

Під час обстеження встановлено, що на частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 , якою фактично користується співвласник ОСОБА_3 , поруч із огорожею, яка виділяє частину земельної ділянки, Якою фактично користується співвласник ОСОБА_3 , від частини земельної ділянки, якою фактично користується співвласник ОСОБА_7 , знаходиться не капітальний навіс, який знаходиться під шаром «дров», також дрова розташовуються майже по всій площі земельної ділянки, якою фактично користується співвласник ОСОБА_3 .. Враховуючи це встановити точне місце розташування навісу не надається можливим. 

Згідно квитанції №0/18 від 30 травня 2013 року (а.с 8 справи №643/331/14-ц) ОСОБА_7 сплачено земельний податок нарахований УДКСУ у Московському районі м. Харкова на земельну ділянку розміром 0, 027900 га, що відповідає Ѕ частини від загальної площі земельної ділянки. 

В матеріалах справи №643/331/14-ц міститься план-схема від 21.09.1967, на якому зазначається розподіл (порядок користування) земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у відповідності до часток співвласників Ѕ частина та по ј частині (з боку домоволодіння АДРЕСА_1 ) за двома співвласниками. 

При дослідженні технічного паспорту від 05 листопада 2013 року не виявлено відомостей щодо самовільно зведених приміщень. 

Під час обстеження експертом встановлено, що між співвласниками склався такий фактичний порядок користування житловими будинками та надвірними будівлями.

Співвласник ОСОБА_7 фактично користується: частина житлового будинку літ. «А-1», а саме: приміщення «1-3», «1-5»; прибудова літ. «а1», прибудова літ. «а5», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», вбиральня літ. «К», навіс літ. «Ж», літній душ літ. «И», хвіртка літ. «№1», водопровід літ. «№4», частина огорожі літ. «№3».

Співвласники ОСОБА_5 та ОСОБА_3 фактично користуються (сумісно): частина житлового будинку літ. «А-1», а саме: приміщення «2-2», «2-3», «2-4»; прибудова літ. «а-4», сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», гараж літ. «З», навіс незазначений в технічному паспорті; хвіртка літ. «№2», частина огорожі літ. «№3».

На Ѕ частину співвласнику ОСОБА_7 покладається земельна ділянка розміром 279,5 кв.м (559*1/2).

На Ѕ частину (1/4+1/4) співвласникам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 покладається земельна ділянка розміром 279, 5 кв.м (559*1/2).

Під час обстеження експертом встановлено, що між співвласниками склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, з яким співвласник ОСОБА_7 не згодний. 

У відповідності до фактичного порядку користування земельною ділянкою співвласник ОСОБА_7 фактично користується земельною ділянкою площею 216,2 кв.м, що не відповідає його ідеальній частці (1/2 частина) та менше на 63, 3 кв.м.

У відповідності до фактичного порядку користування земельною ділянкою співвласники ОСОБА_5 та ОСОБА_3 фактично користуються земельною ділянкою площею 342, 8 кв.м, що не відповідає їх сумісній ідеальній частці (1/2 частина) та більше на 63,3 кв.м.

З висновку експертизи вбачається, що при розробці варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою здійснювалось відповідно до ідеальних часток співвласників.

Під час розгляду справи №643/331/14-ц представник Харківської міської ради надав письмові пояснення, що інтереси Харківської міської ради не порушуються сторонами у даному земельному спорі. 

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом державної РАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. 

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , про що було видано свідоцтво про смерть Відділом державної РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. 

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа – Харківська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою закрито. 

У вересні 2016 рок позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, який був ними уточнений, та яким просять встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з АДРЕСА_2 (першим) варіантом порядку користування земельною ділянкою, запропонованим у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9833/12973 від 26.11.2014 р., проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса, 

Позов обґрунтовано тим, що між сторонами існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, оскільки відповідачі фактично використовують 342, 8 кв.м, що не відповідає їх ідеальній частці та більше на 63,3 кв.м.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 липня 2016 року, виданого державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Зімніцька В.П., спадкоємцями ј частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель у АДРЕСА_1 . майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є у 2/3 частинах її чоловік , ОСОБА_3 , у тому числі з урахуванням 1/3 частки спадщини, від якої відмовилась дочка померлої, ОСОБА_9 та у 1/3 частці її син, ОСОБА_4 

Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки від ј частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель у АДРЕСА_1 видано ОСОБА_3 

Свідоцтво про прав на спадщину на 1/3 частку від ј частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель у АДРЕСА_1 , ще не видавалось. 

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що спадкоємець ОСОБА_3 прийняв спадщину фактично, оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований зі спадкодавцем по АДРЕСА_1 . 

Згідно свідоцтва про право власності за законом, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бінус О.О. посвідчила, що на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка – ОСОБА_1 , у тому числі з урахуванням Ѕ частки від якої відмовилась дружина спадкодавця – ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 

Спадщина на яку видано свідоцтво складається з Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці фактичної площі 559 кв.м розташовано: жилий будинок літ. «А-1» з прибудовами та надвірними будівлями: сараї літ. «Б,Г,Д», 2 вбиральні літ. «В, К», гараж літ. «З», літній душ «И», огорожа 1-3, дв. водопровід № 4,5.

Житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 71,3 кв.м, житловою площею 31,4 кв.м

З правовстановлюючих документів вбачається, що на час прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , на час поділу майна подружжя ОСОБА_10 та на час придбання житлового будинку ОСОБА_7 відомості щодо навісу літ. «Л» були відсутні.

В обґрунтування доводів позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що є співвласниками Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками Ѕ частини житлового будинку є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим останні звернулись з позовом щодо визначення порядку користування земельною ділянкою.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції не врахував, що остання від спадщини відмовилась та спадкоємцем Ѕ частини житлового будинку після смерті ОСОБА_7 є його донька ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не набула права власності на спірний житловий будинок та відповідно не набула права на земельну ділянку відповідно до вимог ст. 120 ЗК України. 

Частинами 1, 2 ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 не набула права власності на частину житлового будинку, у задоволені позову про визнання права користування земельною ділянкою слід відмовити.

Крім того, ухвалюючи рішення про надання у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Ѕ частку земельної ділянки на якій розташований житловий будинок, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_5 на час розгляду справи в суді першої інстанції померла, та спадкоємцями її частки на житловий будинок є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які спадщину прийняли, та до яких було пред`явлено з позов з вимогами щодо визначення порядку користування земельною ділянкою згідно 1 варіанту експертизи. 

Співвласникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 , поділ майна в натурі відповідно до часток не здійснювався. 

Ураховуючи вищевикладене, у зв`язку з набуттям ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування, з урахуванням положень статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, та вимог позовної заяви щодо визначення порядку користування згідно І варіанту висновку експертизи, виходячи з їх пропорційності ідеальним часткам у житловому будинку кожного із співвласників, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. 

Доводи апеляційної скарги, що у сторін у справі правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку відсутні, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не набула права користування земельною ділянкою розміром 279, 5 кв.м не заважає суду на підставі письмових доказів у справі ухвалити своє рішення по суті спору. 

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено судам, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити не можливо.

Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Абзацом 2 п. 18-1 вказаної постанови Пленуму також передбачено, що розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

За змістом частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини четвертої статті 120 ЗК України,  при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип пропорційності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо можливості визначення порядку користування спірною земельною ділянкою.

Посилання в апеляційній скарзі, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із відповідними вимогами, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникло з моменту відкриття спадщини.

Отже, звертаючись до суду з позовом у 2016 році, позивач ОСОБА_1 строк позовної давності не пропустила.

Право користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку ОСОБА_1 не успадковувала, а успадкувала Ѕ частку житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_1 . 

Ухвалюючи рішення у справі та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 колегія суддів враховує, що наявні в матеріалах справи докази не містять належних, допустимих та достатніх доказів підтверджуючих, що попередні власники житлового будинку в установленому порядку погоджували порядок користування земельною ділянкою. 

Статтею 42 ЗК України, в  редакції на час придбання Ѕ частини житлового будинку  ОСОБА_7 , передбачено,  що громадяни, яким жилий  будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної  сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною  ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною  ділянкою, що належить  громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються  співвласниками цих об`єктів і земельної  ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний  будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про  порядок  використання і розпорядження земельною ділянкою є обов`язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і  господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом.

Статтею 30 ЗК України, в редакції на жовтень 1998 року, передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

З договору купівлі- продажу Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 не вбачається, що між сторонами було погоджено, що розмір частки земельної ділянки на яку мав право ОСОБА_8 при відчуженні її ОСОБА_7 було зменшено до 216, 2 кв.м

Наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей, що колишні власники житлового будинку визначали та погоджували в установленому законом порядку порядок користування земельною ділянкою.

Натомість, з позовної заяви ОСОБА_7 (спадкодавець Ѕ частини житлового будинку) від 15 січня 2014 року вбачається що останній не погоджується з порядком користуванням земельною ділянкою який склався між співвласниками та останній порушує його право на користування належним йому будинком. Якщо погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Таким чином, під час розгляду справи ані в суді першої інстанції ані в суді апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_3 не надано доказів щодо наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого колишніми власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. 

Доводи апеляційної скарги, що висновок судової будівельно-технічної експертизи № 9833/12973 від 26 листопада 2014 року було виготовлено в іншій цивільній справі, у зв`язку з чим є недопустимим, є безпідставними та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. 

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що під час розгляду справи № 643/331/14-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа – Харківська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою, ухвалою суду від 23 липня 2014 року у справі призначено судову будівльно-технічно-товарознавчу експертизу.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 9833/12973 виготовлено 26 листопада 2014 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса МЮ України Заєнко М.С., яку було попереджено про кримінальну відповідальність відповідно до вимог ст. 384 КК України. 

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визначити порядок користування земельною ділянкою згідно 1 варіанту висновку експертизи № 9833/12973.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає порядок призначення експертизи, результати якої розцінюються як висновок експерта.

Так, відповідно до ст. 102, 104 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

При визначення об`єктів та матеріалів, що підлягають направленню на експертизу, суд у необхідних випадках вирішує питання щодо відібрання відповідних зразків.

Як зазначає Пленум ВС України у постанові N 5 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Таким же чином, як письмовий доказ, має бути розцінений висновок експертизи, проведеної іншим судом (навіть цим же судом) при розгляді іншої справи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник адвокат Сунцов В.В., який представляв інтереси ОСОБА_3 до 2020 року, заперечували проти висновку експертизи. 

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 43 ЦПК України сприяв своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Судом апеляційної інстанції неодноразово роз`яснювалось відповідачу та його представнику право заявити клопотання про призначення експертизи для обґрунтування своїх заперечень на позовну заяву та спростування доказів наявних в матеріалах справи, але своїм правом ОСОБА_3 не скористався. 

Дотримуючись принципу змагальності сторін суд позбавлений можливості самостійно призначати відповідну експертизу.

З урахуванням зазначеного, висновок експертизи проведеної в межах цивільної справи 643/331/14 розцінено колегією суддів як письмовий доказ у справі, який  відповідачами у справі не спростовано. Аналогічним чином відповідачами не надано жодного доказу підтверджуючого, що зазначений доказ було отримано з порушенням порядку, встановленого законом.

Посилання в апеляційній скарзі, що при визначені порядку користування земельною ділянкою не надано оцінки самочинному будівництву, жодним чином не спростовують висновки суду щодо визначення порядку користування житловим будинком, оскільки порядок користування спірною земельною ділянкою визначався з урахуванням ідеальних часток співвласників, а не з урахуванням добудов які здійснювались співвласниками. Добудови (перепланування), на які посилаються відповідачі в обґрунтування своїх заперечень на позовну заяву та доводів в обґрунтування доводів апеляційної скарги не були враховані під час визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки судовим експертом порядок користування земельною ділянкою визначався відповідно до ідеальних часток. 

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Оцінюючи аргументи, викладені в позові, відзивах та поясненнях щодо нього, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 . 

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. 

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Харківська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою – задовольнити. 

Встановити ОСОБА_1 порядок користування земельною ділянкою площею 279, 5 кв.м, що по АДРЕСА_1 , відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 9833/1273 від 26.11.2014, а саме:
- від червоної лінії по АДРЕСА_1 , розділивши огорожу на ділянки розмірами 11,96 м та 6,67 м, по лінії довжиною 2,15 м до житлового будинку літ. "А-1", далі по лінії розподілу житлового будинку так, як зазначено в додатку № 3 до даного висновку, від житлового будинку літ. "А-1" по лінії довжиною 2,0 м, поворот ліворуч, по лінії довжиною 4,8 м, далі поворот праворуч, по лінії довжиною 16,15 м до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на ділянки розмірами 7,08 м та 11,55 м, при цьому перенести некапітальний навіс (зазначено на схемі чорним кольором), який знаходиться на частині земельній ділянці, що виділяється в користування співвласникам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . 

В задоволені позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Харківська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою – відмовити. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2020 року. 

Головуючий -                                                                 І.О. Бровченко 

Судді :                                                                         І.В. Бурлака
                                                                               
                                                                               С.С. Кругова