Справа № 165/1663/15-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р. 	
Провадження № 22-ц/802/39/20  Категорія: 45 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 січня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,
секретар судового засідання - Концевич Я.О., 
з участю представника відповідача - ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, за апеляційними скаргами позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 , поданою від його імені представником ОСОБА_5 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 червня 2016 року,

                                         В С Т А Н О В И В :
У липні 2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом, який, уточнивши відповідними заявами (т.1 а.с.71-72, 162-163, 206), мотивують тим, що вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 13 березня 2014 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме за те, що 02 вересня 2013 року він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенс», р.н. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Ковпака у м. Нововолинськ, поблизу торгового центру «Явір», порушуючи вимоги п.п.2.9 (а), 10.1, 11.03, 13.3 ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шкода-Фаворит», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. 
Під час цієї дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_3 знаходилася на передньому сидінні пасажира, а позивач ОСОБА_2 знаходилася на задньому сидінні в автомобілі марки «Шкода-Фаворит», р.н. НОМЕР_2 та внаслідок зіткнення транспортних засобів ОСОБА_3 отримала легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Неправомірними діями відповідача їм завдано майнову та моральну шкоду. 
Майнова шкода полягає у тому, що внаслідок амбулаторного та стаціонарного лікування вони понесли витрати на придбання ліків за призначеними рецептами, а позивач ОСОБА_2 внаслідок втрати 10% загальної працездатності та тривалого лікування недоотримала дохід від зайняття підприємницькою діяльністю. 
Моральна шкода полягає в отриманому фізичному болю, психологічному стресі, який вони відчували на момент скоєння злочину і продовжують відчувати по теперішній час.
З урахуванням наведеного, остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь 1927,05 грн. витрат на лікування, 57606,78 грн. втраченого заробітку за період з 02 вересня 2013 року по березень 2016 року, щомісячно по 1858,28 грн. втраченого заробітку, починаючи з 05 квітня 2016 року, 40000 грн. моральної шкоди та понесені нею судові витрати у справі; позивач ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь 3332,27 грн. витрат на лікування, 40000 грн. моральної шкоди та 402,53 грн. транспортних витрат.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 червня 2016 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 11747,16 грн. втраченого заробітку за період з 21 грудня 2015 року по 29 червня 2016 року, 733,01 грн. витрат на лікування та 8000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 1858,28 грн. щомісячного відшкодування шкоди, починаючи з 21 грудня 2015 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 4000 грн. моральної шкоди та 198,64 грн. витрат за послуги міжміського транспорту.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору, 1872,35 грн. за проведення судово-медичної експертизи, 198,64 грн. витрат за послуги міжміського транспорту та 2000 грн. витрат на правову допомогу.
У решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати це рішення в частині визначення розміру стягнутої на користь обох позивачів моральної шкоди і в частині відмови у позові ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди та просять ухвалити в цих частинах нове судове рішення - про задоволення цих позовних вимог у заявлених позивачами розмірах.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 від імені відповідача ОСОБА_8 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 500 грн. моральної шкоди, 238,76 грн. майнової шкоди, 936,17 грн. за проведення експертизи, 198,64 грн. за послуги міжміського транспорту та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 500 грн. моральної шкоди. У решті позову відмовити.
Справа в апеляційному порядку уже переглядалася.
Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу позивачів було відхилено, апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, а рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 червня 2016 року в даній справі в частині відшкодування втраченого заробітку та щомісячного відшкодування шкоди скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2 у задоволенні цих позовних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.2 а.с.105-109). 
Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року касаційні скарги позивачів і відповідача задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Волинської області від 20 березня 2017 року в даній справі скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.176-185).
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу відповідача підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити. Апеляційну скаргу позивачів заперечила та просить залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Із наданих апеляційному суду копії паспорта відповідача та копії свідоцтва про зміну імені вбачається, що ОСОБА_8 05 липня 2017 року змінив своє прізвище і після відповідної державної реєстрації цих змін він є - ОСОБА_8 .
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи обох апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу позивачів необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь втраченого заробітку та щомісячного відшкодування шкоди, а також в частині відшкодування їй судових витрат за проведення експертизи і витрат за послуги міжміського транспорту та рішення суду в частині відшкодування ОСОБА_3 судових витрат за послуги міжміського транспорту - необхідно скасувати з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Судом встановлено, що вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 13 березня 2014 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання за те, що він 02 вересня 2013 року близько 16 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц Спринтер» р.н. НОМЕР_1 по вул. Ковпака у м. Нововолинськ Волинської області, поблизу торгового центру «Явір» виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода-Фаворит» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості.
Із водієм ОСОБА_9 у автомобілі знаходилися і позивачі, кожна з яких згідно експертних висновків №№ 275, 276 від 05.09.2013 отримала за ступенем тяжкості легкі тілесні ушкодження.
Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 у частині відшкодування їй витрат на лікування у розмірі 733,01 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення саме такого розміру цих витрат, оскільки він підтверджується  даними медичної картки та відповідними чеками.
Відмовляючи позивачу ОСОБА_3 у стягненні на її користь витрат на лікування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, що таке лікування пов`язане із дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 02.09.2013.
Разом із тим, відмовляючи позивачу ОСОБА_3 у відшкодуванні витрат на лікування, суд, у порушення вимог ст.141 ЦПК України, безпідставно стягнув із відповідача на користь ОСОБА_3 198 грн. 64 коп. витрат за послуги міжміського транспорту, які були пов`язані із проїздом для проведення експертизи щодо підтвердження необхідності таких витрат.
З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції у цій частині слід скасувати, оскільки із відмовою у цій частині позовних вимог такі витрати не підлягають стягненню із відповідача.
Частково задовольняючи позовні вимоги обох позивачів про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини щодо заподіяння позивачам такої шкоди та дав цим обставинам належну оцінку.
Жодних доказів про необхідність збільшення або зменшення визначених судом розмірів моральної шкоди кожному позивачу - сторони апеляційному суду не подали.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення із відповідача на її користь 11747,16 грн. втраченого заробітку за період з 21 грудня 2015 року по 29 червня 2016 року та стягнення 1858,28 грн. щомісячного відшкодування шкоди, починаючи з 21 грудня 2015 року, суд першої інстанції виходив із доведеності таких вимог та керувався при цьому ст.ст.1195, 1202 ЦК України.
Проте, до такого висновку суд дійшов передчасно, без повного з`ясування обставин справи та дослідження наданих сторонами доказів.
Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Загальною працездатністю називають здатність людини до некваліфікованої праці. Професійна працездатність - здатність людини до роботи у визначеній професії.
Системний аналіз норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, на відміну від права на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, яке не пов`язується із встановленням такого факту.
Суд помилково посилається на висновок комісійної судово-медичної експертизи від 21 грудня 2015 року № 65, проведеної Волинським обласним бюро судово-медичної експертизи, яким ОСОБА_2 встановлено стійку втрату працездатності 10%, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я внаслідок ДТП.
При цьому, судом не звернуто увагу, що висновком судової експертизи визначено стійку втрату загальної працездатності з метою визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, а не для визначення суми відшкодування втраченого заробітку. Експертами не було встановлено дату, з якої виникла стійка втрата загальної працездатності, а 21 грудня 2015 року - це дата закінчення проведення судової експертизи, а не день встановлення стійкої втрати загальної працездатності. Судовою експертизою не визначено, на який період встановлено потерпілій стійку втрату працездатності.
Також судом не надано оцінки поясненням експерта Вірун Л.М. про те, що дата, з якої наступила загальна втрата працездатності, а також питання наступного переогляду ОСОБА_2 цією судовою експертизою не вирішувалося. 
Оскільки у зазначеному експертному висновку не вказана дата, з якої наступила втрата загальної працездатності ОСОБА_2 , не наведено, чи потребує остання наступного переогляду, не наведено мотивів встановлення саме постійної втрати загальної працездатності, а також, що питання втрати загальної працездатності не було питанням цієї експертизи, то суд безпідставно задовольнив ці позовні вимоги ОСОБА_2 ..
Із додаткового висновку експерта № 14 від 20.02.2017, складеного відповідно до ухвали Апеляційного суду Волинської області від 30.08.2016 вбачається, що встановити будь-які питання щодо втрати загальної працездатності ОСОБА_2 не виявилося можливим, оскільки остання на консультацію не з`явилася і будь-яка медична документація експертам не надана (т.2 а.с.57-68).
Висновки суду касаційної інстанції є обов`язковими для виконання. 
Разом із тим, вказівки постанови Верховного Суду від 23.10.2019 не виявляється можливим виконати при повторному апеляційному розгляді справи, оскільки позивачі, будучи неодноразово належним чином повідомлені про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися, чим самостійно використали свої процесуальні права та обов`язки щодо доведеності позовних вимог належними, допустимими та достовірними доказами.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_13 на ОСОБА_14 на її користь втраченого заробітку та щомісячного відшкодування шкоди зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині та ухвалення нового судового рішення - про відмову в позові.
Також, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні цих позовних вимог підлягає до скасування рішення суду першої інстанції і в частині відшкодування позивачу ОСОБА_2 судових витрат за проведення експертизи у розмірі 1872,35 грн. та 198,64 грн. витрат за послуги міжміського транспорту.
У решті рішення суду першої інстанції, а саме - у частині стягнення із відповідача на користь позивача ОСОБА_2 733,01 грн. витрат на лікування, 8000 грн. моральної шкоди, 243,60 грн. судового збору, 2000 грн. витрат на правову допомогу;  у частині стягнення із відповідача на користь позивача ОСОБА_3 4000 грн. моральної шкоди; а також в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог - підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                    П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 червня 2016 року в даній справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 на її користь втраченого заробітку та щомісячного відшкодування шкоди, а також в частині відшкодування їй судових витрат за проведення експертизи і витрат за послуги міжміського транспорту та рішення суду в частині відшкодування ОСОБА_3 судових витрат за послуги міжміського транспорту - скасувати і ухвалити у цій частині нове судове рішення.
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення втраченого заробітку та щомісячного відшкодування шкоди - відмовити.
У решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді