ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2835/19                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
                                                                                                Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                              Губської Л.В., 
суддів:                                                  Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні йому пенсії по інвалідності у розмірі, визначеному згідно із вимогами ч. 2, 3, 4, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити йому пенсію по інвалідності у розмірі, визначеному згідно із вимогами ч. 2, 3, 4, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ з дня встановлення групи інвалідності, тобто з 27 червня 2019, а також здійснити перерахунок та виплатити йому різницю між пенсією, виплаченою згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пенсією згідно ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ з 27 червня 2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю дій відповідача, що виразилися у призначенні за його заявою пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без врахування приписів ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії позивач мав стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років та йому було встановлено інвалідність II групи, а відтак, він мав право на призначення пенсії відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону № 1697-VІІ.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Свої доводи обґрунтовує тим, що рішення про відмову позивачеві в призначенні пенсії відповідачем не приймалось. Разом з цим, позивачеві призначена пенсія по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без врахування положень ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки він продовжує працювати в органах прокуратури.
Окрім цього, вказує, що з 13 серпня 2019 року позивача переведено на пенсію по 2 групі інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та нараховано пенсію в розмірі 60% від суми місячної заробітної плати, а різниця, що виникла в наслідок такого перерахунку виплачена в жовтні 2019 року.
Представники сторін в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що з 04 жовтня 2001 року і по теперішній час ОСОБА_1 працює в органах прокуратури Чернігівської області та має стаж роботи на атестованих прокурорських посадах понад 17 років.
Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 04.07.2019 до довідки серії 12ААБ № 495424 з 27 червня 2019 року позивачеві встановлено 2 групу інвалідності загального захворювання з ураженням ОРА , ДТП на строк до 01 серпня 2020 року.
13 серпня 2019 року позивач звернувся до Чернігівського відділу обслуговування громадян № 2 Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності. 
Ознайомившись на офіційному веб-порталі Пенсійного фонду України зі своєю електронною пенсійною справою, позивач дізнався, шо 21.08.2019 йому призначено пенсію у розмірі 5 602, 30 грн відповідно до рішення № 254150007399 згідно із Законом України № «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка обчислена із середнього заробітку в сумі 18 042, 84 грн із застосуванням коефіцієнтів за період роботи 2000 - 2019 років. 
На прийомі у заступника Чернігівського відділу обслуговування громадян № 2 Головного управління ПФУ в Чернігівській області позивача було повідомлено, шо причиною не призначення пенсії у розмірі, передбаченому Законом України «Про прокуратуру», є те, що він, на даний час, продовжує працювати в органах прокуратури.
05 вересня 2019 року позивач направив на адресу Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області заяву про незгоду з розміром призначеної пенсії та здійснення перерахунку пенсії відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону № 1697-VI, на яку надано відповідь листом № 3952/02/К-12 від 09.10.2019, де вказано, що він перебуває на обліку в управлінні та з 13.08.2019 отримує пенсію по інвалідності 2 групи відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а з 27.06.2019 по 12.08.2019 позивач отримував пенсію по інвалідності 2 групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись із діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно під час призначення пенсії позивачеві згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без врахування положень ч.ч. 2, 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Відповідно ч. 9 ст. 86 Закону № 1697-VII прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.
Згідно з ч. 2 ст. 86 Закону № 1697-VI пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Частинами 3, 4 ст. 86 цього Закону визначено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років.
Згідно з ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями.
Виходячи з викладеного, прокурори мають право на пенсійне забезпечення у зв`язку з настанням інвалідності за наявності на день звернення стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років і незалежно від віку та подальшого проходження служби.
За встановленими обставинами справи, разом із заявою про призначення пенсії від 13.08.2019 позивачем було надано виписку з акту огляду МСЕК про встановлення 2 групи інвалідності, трудову книжку та довідку про заробітну плату № 18-32 від 12.08.2019.
Закон № 1697-VII не визначає порядок призначення пенсій, як і не визначає дату, з якої призначається пенсія по інвалідності, що стосується до даного випадку.
Поряд із цим, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 30 цього Закону, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Посилання апелянта на переведення позивача з 13 серпня 2019 року з пенсії по інвалідності за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» не може свідчити про обґрунтованість дій відповідача при призначенні пенсії.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідач зазначає про те, що доплата, яка виникла внаслідок донарахованих сум пенсії в розмірі 26  227, 54 грн, виплачена позивачеві в жовтні 2019 року.
Позивач же зазначає, що 07.10.2019 йому проведено перерахунок пенсії з 13.08.2019, та визначено розмір пенсії по інвалідності у сумі 15  640, 00 грн.
Тобто, є підстави стверджувати, що пенсійним органом визнано неправомірність своїх дій при призначенні пенсії позивачеві згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом восьмими частини першої статті 238 КАС України передбачено, що Суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
В даному випадку відсутні підстави стверджувати, що права позивача були відновлені, а оскаржувані порушення були виправлені відповідачем, оскільки перерахунок здійснено лише з 13.08.2019.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Карпушова

                                                                                                    А.Г. Степанюк