ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 січня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/1441/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м.Чорноморськ
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 року про зупинення провадження у справі, м. Одеса, головуючий суддя Желєзна С.П., судді Мостепаненко Ю.І., Волков Р.В., повний текст ухвали складено 04.12.2019 року
у справі № 916/1441/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідробуд Україна», м. Київ
до відповідача    Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м.Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Чорноморськ
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерного товариства «Банк Альянс», м. Київ, Компанії «ThyssenKrupp Infrastructure GmbH», Німеччина, Компанії «MDC FZC», ОАЕ
про зобов`язання вчинити певні дії,
та за зустрічним позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Чорноморськ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідробуд Україна», м. Київ
про розірвання договору, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.

В травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідробуд Україна», м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Чорноморськ, в якій просило суд визнати повідомлення від 15.04.2019 року № 124/15-01-01-101010 про розірвання договору від 30.07.2018 року № 190-В-ІЛФ-18 необґрунтованим та недійсним; зобов`язати відповідача виконувати умови договору від 30.07.2018 року №190-В-ІЛФ-18; внести зміни до договору від 30.07.2018 року № 190-В-ІЛФ-18 щодо продовження строків виконання робіт, які визначені у Додатку № 2 «Календарний графік» до договору від 30.07.2018 року №190-В-ІЛФ-18; зобов`язати посадових осіб відповідача забезпечити доступ    працівникам позивача та його підрядникам до місця виконання робіт. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань прийнятих на себе за умовами договору від 30.07.2018 року №190-В-ІЛФ-18.
13.06.2019 року до Господарського суду Одеської області надійшла зустрічна позовна заява Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Чорноморськ до «Гідробуд Україна», м. Київ, в якій відповідач просив суд розірвати договір від 30.07.2018 року № 190-В-ІЛФ-18, укладений між сторонами по справі, та стягнути із позивача штраф у розмірі 88   592 грн. 40 коп. 
В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним) посилається   на факт невжиття відповідачем за зустрічним позовом (позивачем за первісним) заходів, достатніх для виконання зобов`язань за договором від 30.07.2018 року № 190-В-ІЛФ-18, що, за його переконанням, свідчить про наявність підстав для розірвання договору та стягнення на його користь штрафу.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.06.2019 року у справі №916/1441/19 зустрічну позовну заяву Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Чорноморськ прийнято до розгляду; об`єднано позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Чорноморськ за зустрічним позовом зі справою №916/1441/19  в одне провадження.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.08.2019 року у справі №916/1441/19 за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідробуд Україна», м. Київ було залучено до участі у справу в якості третіх осіб, які не заявляють       самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Акціонерне товариство «Банк Альянс», м. Київ, Компанію «ThyssenKrupp Infrastructure GmbH», Німеччина, Компанію «MDC FZC», ОАЕ.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.11.2019 року справу №916/1441/19 було призначено до колегіального розгляду, в зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2019 року    справа № 916/1441/19   прийнята до провадження колегією суддів Господарського суду Одеської області у складі: головуючий суддя Желєзна С.П., суддя    Мостепаненко Ю.І., суддя Волков Р.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 року у справі №916/1441/19 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Желєзна С.П., судді Мостепаненко Ю.І., Волков Р.В.) підготовче засідання було відкладено на "03" червня 2020 року о 12:00 год.; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на "10" червня 2020 року о 11:00 год.; зобов`язано позивача у 14-ти денний    строк з дня вручення даної ухвали надати суду нотаріально засвідчений переклад у двох примірниках на німецьку мову    даної ухвали та нотаріально засвідчений переклад у двох примірниках на німецьку    мову прохання про вручення судових документів; зобов`язано позивача у 14-ти денний    строк з дня вручення даної ухвали надати суду нотаріально засвідчений переклад даної ухвали на арабську мову та нотаріально засвідчений переклад на арабську мову прохання про вручення судових документів; зобов`язано  учасників справи    з`явитись у    судове засідання; провадження у справі  № 916/1441/19 зупинено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з урахуванням положень ст. 367 Господарського процесуального кодексу України та з метою належного повідомлення  Компанії «ThyssenKrupp Infrastructure GmbH», Німеччина та Компанії «MDC FZC», ОАЕ про час та місце розгляду  даної справи, керуючись положеннями  Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року, Господарський суд Одеської області дійшов висновку про необхідність звернення до уповноваженого органу Федеративної Республіки Німеччини та уповноваженого органу Об`єднаних Арабських Еміратів із судовими дорученнями про вручення третім особам судових документів, в зв`язку з чим на підставі п. 8 ч. 1 ст. 229  Господарського процесуального кодексу України зупинив провадження у справі.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м.Чорноморськ з ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 року у справі №916/1441/19 в частині зупинення провадження у справі не погодилось, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 року у справі № 916/1441/19 в частині зупинення провадження у справі скасувати, справу №916/1441/19 направити на розгляд до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначив, що оскаржена ухвала в частині зупиненні провадження у справі прийнята при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції обставинам справи та при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного.
Так, скаржник зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 367 Господарського процесуального кодексу України, у разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Тобто, названою нормою встановлено право, а не обов`язок суду, у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатись до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.
Крім того, скаржник зазначає, що порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (надалі - Конвенція), до якої Україна приєдналася 19.10.2000 року, відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 року. Разом з тим, згідно зі статтею 10 Конвенції, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: а) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: а) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією. В той же час, слід зауважити на тому, що відповідно до положень ст.15 Конвенції вбачається, що ця норма застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи іноземної держави, яка є відповідачем у справі (а не позивачем чи третьою особою), про наявність справи, яка розглядається судом, для надання відповідачу можливості вжиття заходів захисту.
Тобто, як зауважує скаржник, положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки саме відповідача, а не будь-якого іншого учасника провадження.
Відповідач зазначає, що Верховний Суд в ухвалі від 30.09.2019 року по справі №910/9096/18 прийшов до висновку, що учасники справи, в тому числі треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, які є нерезидентами України, підлягають повідомленню про розгляд касаційної скарги у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, оскільки положення Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах, до якої Україна приєдналася 19.10.2000 року, не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки саме відповідача, а не будь-якого іншого учасника провадження. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач у справі є резидентом України. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд в Ухвалі від 24.04.2018 року у справі № 910/28453/15.
Тобто, на думку скаржника, при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено також вимоги ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Сторони у даній справі є юридичними особами, зареєстрованими за законодавством України, на яких не поширюються положення ст. 15 Конвенції, в той час як іноземними учасниками у цій справі є треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. За встановлених обставин, на думку відповідача, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для зупинення провадження по справі суперечить нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а тому ухвала Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 року по справі № 916/1441/19 підлягає скасуванню.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 року за апеляційною скаргою Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”, м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”, м. Чорноморськ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 року про зупинення провадження у справі № 916/1441/19 відкрито апеляційне провадження, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзив на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга  Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”, м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”, м. Чорноморськ підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 року в частині зупинення провадження у справі № 916/1441/19 - скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

18.07.2019 року до Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідробуд Україна», м. Київ надійшла заява про залучення до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні  позивача – Акціонерне товариство «Банк Альянс», м. Київ, яка була обґрунтована тим, що умовами спірного договору  від 30.07.2018 року № 190-В-ІЛФ-18, укладеного між сторонами по справі, передбачено необхідність надання позивачем відповідачеві банківської гарантії, в зв`язку з чим, на виконання зазначеної вимоги позивачем було  укладено з Акціонерним товариством  «Банк Альянс», м. Київ договори  про надання гарантії  від 27.09.2018 року  5431-18, від 18.07.2018 року № 4533-18,  відповідно до умов яких банк зобов`язується сплатити на користь відповідача грошові кошти у розмірі 43410276,00 грн. та у розмірі 4429 620,00 грн. у випадку невиконання  або неналежного виконання позивачем зобов`язань за договором від 30.07.2018 року № 190-В-ІЛФ-18. В зв`язку з чим, позивач вважає, що рішення суду по даній справі може вплинути на права та обов`язки банку, яким було видано банківську гарантію в рахунок забезпечення виконання зобов`язань позивача за спірним договором.
19.08.2019 року Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідробуд Україна», м. Київ надійшла ще одна заява про залучення до участі у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні  позивача,  Компанії «ThyssenKrupp Infrastructure GmbH», Німеччина та Компанії «MDC FZC», ОАЕ, яке було мотивовано тим, що з вказаними  компаніями  Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідробуд Україна», м. Київ було укладено договори купівлі-продажу шпунтових паль за рахунок авансу, отриманого від відповідача за договором від 30.07.2018 року № 190-В-ІЛФ-18, в зв`язку з чим, позивач вважає, що у випадку задоволення судом зустрічних позовних вимог про розірвання договору, рішення суду по даній  справі впливатиме на права та обов`язки  контрагентів позивача. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.08.2019 року у справі №916/1441/19 вищезазначені клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідробуд Україна», м. Київ було задоволено та   залучено до участі у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Акціонерне товариство «Банк Альянс», м. Київ, Компанію «ThyssenKrupp Infrastructure GmbH», Німеччина, Компанію «MDC FZC», ОАЕ.
Як вбачається з матеріалів справи, Компанія «ThyssenKrupp Infrastructure GmbH» знаходиться за адресою - GmbH/Hollestrasse 7-а, Essen, Deutschland, 45127, а Компанія «MDC FZC»  відповідно - Box7073 Umm A 1 Quwain UAE Business crnter A 1, Shmookh Building UAQ Free Trade Zone.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 року у справі №916/1441/19 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Желєзна С.П., судді Мостепаненко Ю.І., Волков Р.В.) з метою належного повідомлення Компанії «ThyssenKrupp Infrastructure GmbH», Німеччина та Компанії «MDC FZC», ОАЕ про час та місце розгляду  даної справи, керуючись положеннями  Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року, та в зв`язку з тим, що суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність звернення до уповноваженого органу Федеративної Республіки Німеччини та уповноваженого органу Об`єднаних Арабських Еміратів із судовими дорученнями про вручення третім особам судових документів, провадження у справі   № 916/1441/19 було зупинено.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до   Конституції України, цього Кодексу,   Закону України   "Про міжнародне приватне право",   Закону України   "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 Господарського процесуального кодексу України).
Статтями 227, 228 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України    суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.
Водночас слід враховувати, що названою нормою встановлено право суду, а не обов`язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатись до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.
Згідно з ст. 367 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. 
Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, до якої Україна приєдналася 19.10.2000 року відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Конвенції, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень ст. 3-6.
Відповідно до ст. 3 Конвенції, орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.
Відповідно до ст. 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.
Разом з тим, згідно з ст. 10 Конвенції якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.
Відповідно до ст. 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.
У випадку, передбаченому ч. 2 ст. 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.
В той же час, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського вважає за необхідне зауважити на тому, що відповідно до положень ст. 15 Конвенції вбачається, що ця норма застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи-нерезидента, який є відповідачем у справі (а не позивачем чи третьою особою), про наявність справи, яка розглядається судом, для надання відповідачу можливості вжиття заходів захисту.
Тобто, положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки саме відповідача, а не будь-якого іншого учасника провадження.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач у справі – Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Чорноморськ є резидентом України, на якого не поширюються положення ст. 15 Конвенції, в той час як іноземними учасниками у цій справі є треті особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Компанія «ThyssenKrupp Infrastructure GmbH», Німеччина та Компанія «MDC FZC», ОАЕ.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає необхідним констатувати недотримання судом першої інстанції порядку повідомлення сторін у справі, зокрема третіх осіб, шляхом направлення судом документів засобами поштового зв`язку, передбаченому як Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, так і Господарським процесуальним кодексом України. 
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ.
Вказане підтверджується судовою практикою, викладеною Верховним Судом у постановах від 13.11.2018 року у справі № 910/16594/15, від 04.04.2019 року у справі №920/367/17, від 18.04.2018 року у справі № 904/6152/16, від 11.10.2019 року у справі №911/165/18.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”, м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”, м. Чорноморськ підлягає задоволенню, а ухвала   Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 року в частині зупинення провадження у справі № 916/1441/19 не відповідає вимогам процесуального законодавства і є достатні правові підстави для її скасування з направленням справи до місцевого господарського суду для розгляду, оскільки місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали не було в повному обсязі враховано усі обставини справи, невірно застосовано норми процесуального та матеріального права України. Оскільки в апеляційній скарзі відсутні доводи щодо скасування оскаржуваної ухвали в іншій частині, суд апеляційної інстанції не переглядає ухвалу в цілому в апеляційному порядку відповідно до норм ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.
Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 255, 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”, м. Київ в особі Чорноморської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”, м. Чорноморськ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 року про зупинення провадження у справі № 916/1441/19 – задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.12.2019 року в частині зупинення провадження у справі № 916/1441/19 – скасувати.
Справу № 916/1441/19 направити до Господарського суду Одеської області для  продовження розгляду.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	А.І. Ярош