П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4503/19	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:  
              Головуючого:              Градовського Ю.М.
              суддів:                          Крусяна А.В., 
                                                    Яковлєва О.В.
                         при секретарі:               Шатан В.О.  
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу та стягнення штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А:
          У липні 2019р. ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ГУ ДФС в Одеській області, в якому просила:
          - визнати протиправним та скасувати вимогу ГУ ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-29196-50 від 5.06.2019р.;
          - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС в Одеській області за №0398951310 від 15.08.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 2053,22грн..
В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що у квітні 2019р. їй стало відомо про наявність у неї боргу (недоїмки) через несвоєчасну оплату ЄСВ, у зв`язку із чим на неї накладено штраф і нараховується пеня.
У червні 2019р. ОСОБА_1 звернулась із заявою до ГУ ДФС в Одеській області про надання їй належним чином оформленої вимоги та рішення.
Між тим, у червні 2019р. ОСОБА_1 отримала лист ГУ ДФС в Одеській області, в якому знаходилось рішення за №0398951310 від 15.08.2018р. про накладення на неї штрафу у розмірі 2 053,22грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 5.05.2016р. по 14.05.2018р., а також знаходилась вимога про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-29196-50 від 5.06.2019р. на суму 2 128,72грн..
Позивачка вважає вимогу про сплату боргу та рішення про накладення на неї штрафу протиправними, винесеними з порушенням строків та  вимог ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вказані рішення отримані нею з порушенням всіх встановлених строків. Про існування недоїмки за 2016р., за 2017р., за 2018р. її належним чином та у встановлений спосіб не повідомили. 
Посилаючись на вказані обставини звернулась в суд із відповідним позовом.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019р. адміністративний позов задоволено частково.
          Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС в Одеській області за №0398951310 від 15.08.2010р.. про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 2 053, 32грн..
          В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав. 
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд  першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) є законною та такою, що прийнята у відповідності до вимог податкового законодавства, оскільки позивачкою дійсно пропущено строки сплати єдиного внеску в травні 2016р., в травні 2017р., та в травні 2018р.. Що стосувалось оскаржуваного рішення ДФС про застосування до позивачки штрафів та пені, то суд першої інстанції вважав його противним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки податковим органом порушено порядок і строки повідомлення позивачки про наявність у неї заборгованості зі сплати ЄСВ.  
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. 
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що з 20.05.2015р. ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність, з червня 2015р. взята на облік в ДПІ Приморського району м.Одеси, як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність.
У квітні 2019р. ОСОБА_1 стало відомо про наявність у неї боргу (недоїмки) через несвоєчасну оплату ЄСВ, у зв`язку із чим на неї накладено штраф і нараховується пеня.
12.06.2019р. ОСОБА_1 звернулась із заявою до ГУ ДФС в Одеській області про надання їй належним чином оформленої вимоги та рішення.
У червні 2019р. ОСОБА_1 отримала лист ГУ ДФС в Одеській області, в якому знаходилось рішення за №0398951310 від 15.08.2018р. про накладення на неї штрафу у розмірі 2 053,22грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 5.05.2016р. по 14.05.2018р., а також знаходилась вимога про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-29196-50 від 5.06.2019р. на суму 2 128,72грн..
Перевіряючи правомірність дій та рішень податкового органу, з урахування підстав, за якими позивачка пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного. 
Приписами ч.2  ст.19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є  ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за №2464-VI  від 8.07.2010р. (надалі -  Закон №2464-VI; в редакції чинній з 1.01.2017р.).
Приписами п.2 ч.1  ст.1 Закону №2464-VI  визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі  єдиний внесок)  консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У відповідності до п.4 ч.1  ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Положеннями ч.4  ст.4 Закону №2464-VI  передбачено, що особи, зазначені у п.4 ч.1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За правилами п.2 ч.1  ст.7 Закону №2464-VI,  єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч.1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Єдиний внесок для платників, зазначених у  статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22% у відповідності до  ст.7 цього Закону  бази нарахування єдиного внеску (ч.5 ст.8 Закону №2664-VI).
Згідно з п.1, 4 ч.2 ст.6, абз.3 ч.8, ч.11, 12 ст.9 Закону №2464-VI  платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Зокрема, платники єдиного внеску, зазначені у п.4 ч.1  ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
В подальшому, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»  за №2148-VIII від 3.10.2017р. внесені зміни до  Закону №2464-VI, що діють з 1.01.2018р., зокрема внесено зміни щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.
В розумінні п.6 ч.1  ст.1 Закону №2464-VI  сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою.
Положеннями ст.25 Закону №2464-VI  передбачені заходи впливу та стягнення, які застосовуються до платників єдиного внеску.
За правилами ч.4  ст.25 Закону №2464-VI,  орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Приписами розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої  наказом Міністерства фінансів України за №449 від 20.04.2015р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за №508/26953 від 7.05.2015р. (надалі -  Інструкція; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено порядок стягнення заборгованості з платників.
Положеннями п.2 розділу VI Інструкції передбачено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
Абзацами 1 - 4 п.3 розділу VI Інструкції передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 грн. (абз.11 п.3 розділу VI Інструкції).
Відповідно до абз.1 п.4 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника  юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника  фізичної особи).
Отже, підставою для формування вимоги про сплату боргу зі сплати єдиного внеску є акти документальних перевірок, самостійні звіти платника про нарахування єдиного внеску та облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів.
При цьому, розділом IV Інструкції визначений порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.
Так, приписами п.4 розділу IV Інструкції визначено порядок обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними в пп.3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції: 1) обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому враховується кількість місяців, протягом яких така особа перебувала на обліку як платник єдиного внеску; 2) платники, визначені підпунктами 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок один раз на квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожен місяць такого кварталу.
Пунктом 10 розділу IV Інструкції визначено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, дійсно ОСОБА_1 були порушені строки сплати єдиного внеску в травні 2016р., в травні 2017р., в травні 2018р.. Цей факт позивачка підтвердила в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, будь-яких інших доказів не надала. 
Отже, виходячи з встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки)  є законною та такою, що прийнята у відповідності до вимог податкового законодавства, оскільки позивачкою дійсно порушено строки сплати єдиного внеску. 
Що стосується прийняття та направлення позивачці рішення ДФС за №0398951310 від 15.08.2018р. про застосування штрафів та пені до позивачки, судова колегія виходить з наступного. 
Питання щодо застосування фінансових санкцій за порушення порядку і строків сплати єдиного внеску визначені в розділі УІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Затверджене Наказом Міністра фінансів України №449 від 20.04.2015р. (надалі Інструкція №449).
У відповідності до п.7 Інструкції №449, рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених п.2, 3, 5, 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає посадова особа органу доходів і зборів.
За результатами розгляду акта документальної перевірки рішення про нарахування пені та застосування штрафів приймається протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки - приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Рішення приймається за встановленою формою у двох примірниках.
Перший примірник рішення протягом трьох робочих днів із дня його винесення надсилається платнику в порядку, встановленому для надсилання вимог, чи вручається під підпис керівнику або головному бухгалтеру платника, банку чи фізичній особі - платнику єдиного внеску. Другий примірник залишається в органі доходів і зборів. Надіслані (вручені) рішення про застосування фінансових санкцій реєструються в журналі обліку рішень про застосування фінансових санкцій за формою згідно з додатком 19 до цієї Інструкції.
Рішення про нарахування пені та застосування штрафів вважається надісланим (врученим) юридичній особі або відокремленому підрозділу, якщо його передано службовій особі такого платника єдиного внеску під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення.
Рішення про нарахування пені та застосування штрафів вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнім відомим місцем її перебування з повідомленням про вручення.
Якщо платник на день надсилання йому органом доходів і зборів рішення про нарахування пені та застосування штрафів не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), рішення вважається належним чином врученим навіть у разі його повернення як такого, що не знайшло адресата.
У разі якщо неможливо вручити платнику єдиного внеску рішення про нарахування пені та застосування штрафів поштою у зв`язку з його відсутністю за місцезнаходженням (службових осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою службових осіб платника єдиного внеску прийняти рішення, рішення про нарахування пені та застосування штрафів вважається врученим платнику єдиного внеску в день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що прийняття рішення про застосування штрафних санкцій та пені має визначений порядок прийняття та надсилання такого рішення, та порушення вказаного порядку тягне за собою скасування такого рішення. 
Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували той факт, що по вказаним порушенням проводилась перевірка з боку податкового органу, по цій перевірці складався акт та у встановленому порядку направлявся на адресу платника податку. Крім того, контролюючий орган не надав будь-яких доказів про надіслання прийнятого рішення про застосування фінансових санкцій на адресу позивача з повідомленням про вручення у встановлені строки. 
Вказана обставина є суттєвою та призвела до того, що позивачці, як платнику податків не було відомо про застосування до неї фінансових санкцій з боку контролюючого органу за порушення строків сплати ЄСВ.
Окрім того, в судовому засіданні було встановлено, що позивачка своєчасно здійснювала сплату поточних податкових зобов`язань з ЄСВ за відповідні податкові періоди, тоді як податковий орган зараховував вказані суми на погашення заборгованості зі сплати ЄСВ, які утворились раніше.
Аналізуючи вказане, судова колегія вважає, що несвоєчасне повідомлення платника податків про наявність заборгованості стала причиною для виникнення підстав для  притягнення ії до відповідальності у вигляді нарахування штрафних санкцій. 
Оскільки оскаржуване рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій до позивачки прийняте з порушенням норм податкового законодавства України, судова колегія вважає, що воно підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , з підстав викладених вище.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
          За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення.
          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019р. - залишити без змін.
          Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул.Семінарська, 5, код ЄДРПОУ 39398646) на користь Держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (ЄДРПОУ) 37993473; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача  UA9089 9998 03131 1125 60000 26001; код класифікації доходів бюджету 22030106)  судовий збір у розмірі 1 057,2грн..
          Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.                                                     
                    
                                                   Повний текст судового рішення виготовлений 19 лютого 2020р.

Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський

                       Судді:                                                                                   А.В. Крусян                                        
                                                            
                                                                                                   О.В. Яковлєв