ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2020 р.                                                                 Справа № 914/828/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Матущак О.І.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:
від позивача (скаржника) – не з`явився
від відповідача – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, вих.№14/4-761 від 17 жовтня 2019 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2019 року (підписане 26.09.2019 року), суддя Артимович В.М.
у справі №914/828/19
за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
до відповідача Комунального підприємства “Трускавецьтепло” Трускавецької міської ради, м. Трускавець, Львівська область
про стягнення 6 308 185,55 грн.

в с т а н о в и в :
22 квітня 2019 року Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства “Трускавецьтепло” Трускавецької міської ради про стягнення 6 308 185,55 грн., з яких: 4  619  027,88 грн. – основний борг за договором №5225/1617-ТЕ-21 постачання природного газу від 21 жовтня 2016 року, 537  263,94 грн. – пеня, 240  387,31 грн. – 3% річних та 911  506,42 грн. – інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2019 року у справі №914/828/19 позовні вимоги задоволено частково: присуджено до стягнення з Комунального підприємства “Трускавецьтепло” Трускавецької міської ради на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 4  619  027,88 грн. – основного боргу, 268  631,97 грн. – пені, 240  387,31 грн. – 3% річних та 911  506,42 грн. – інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив, у зв`язку із зменшенням розміру пені на 50%.
Рішення суду мотивоване тим, що всупереч умовам договору, відповідачем отриманий за період з листопада 2016 року по березень 2017 року газ оплачено не в повному обсязі та несвоєчасно, що підтверджується банківськими виписками про рух коштів по рахунках позивача та не заперечується сторонами. Судом встановлено, що відповідач заборгував позивачу 4 619 027,88 грн. за поставлений впродовж листопада 2016 року – березня 2017 року природний газ. Поряд з цим, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд встановив, що позовні вимоги в частині стягнення 240 387,31 грн. 3% річних та 911 506,42 грн. інфляційних втрат є підставними та обґрунтованими. Крім того, суд першої інстанції визнав обґрунтованою вимогу щодо стягнення пені, однак, з огляду на всі фактичні обставини справи, прийнявши до уваги відсутність доказів, які свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в його господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, дійшов висновку про зменшення розміру пені на 50% (з 537  263,94 грн. до 268 631,97 грн.), керуючись ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду в частині зменшення пені, Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2019 року у справі №914/828/19 в частині зменшення пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню в повному обсязі. В решті просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, зазначає про відсутність підстав для зменшення розміру пені, а нарахована сума пені в даному випадку не є надмірно великою. Поряд з тим, вказує, що суд першої інстанції не врахував інтереси позивача. Також скаржник вважає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення не взято до уваги його доводи.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив.
Представники сторін в судове засідання не з`явились (належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення).
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2016 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (в тексті договору – постачальник) та Комунальним підприємством «Трускавецьтепло» Трускавецької міської ради (в тексті договору – споживач) укладено договір №5225/1617-ТЕ-21 постачання природного газу, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач – оплатити його на умовах цього договору.
Згідно з п.1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 1650 тис. куб. м.
Відповідно до п.3.4 Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.
Ціна за 1  000 куб. м. газу становить 5  930,40 грн. з урахуванням ПДВ (п.5.2 Договору).

Згідно з п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до п.8.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
У розділі 12 Договору сторони погодили, що останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
На виконання умов договору №5225/1617-ТЕ-21 постачання природного газу від 21 жовтня 2016 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 5  958  527,88 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:
-          від 30 листопада 2016 року на суму 1  510  277,17 грн.;
-          від 31 грудня 2016 року на суму 1  281  761,08 грн.;
-          від 31 січня 2017 року на суму 1  376  392,46 грн.;
-          від 28 лютого 2017 року на суму 1  071  973,18 грн.;
-          від 31 березня 2017 року на суму 718  123,99 грн.
Копії вказаних актів знаходяться у матеріалах справи, підписані повноважними представниками обох сторін, а їх підписи скріплено печатками юридичних осіб – сторін договору.
Як вбачається з матеріалів справи (копій банківських виписок) відповідачем частково оплачено поставлений за договором природний газ в сумі 1 339 500 грн., у зв`язку з чим, сума основної заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений природний газ за період з  листопада 2016 року по березень 2017 року становить 4 619 027,88 грн.
У зв`язку з наведеним, ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до суду з цим позовом про стягнення з КП “Трускавецьтепло” Трускавецької міської ради 6 308 185,55 грн., з яких: 4 619 027,88 грн. – основний борг за договором №5225/1617-ТЕ-21 постачання природного газу від 21 жовтня 2016 року, 537 263,94 грн. – пеня, 240 387,31 грн. – 3% річних та 911 506,42 грн. – інфляційні втрати.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).
Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Обов`язок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.
Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовами договору №5225/1617-ТЕ-21 постачання природного газу від 21 жовтня 2016 року передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 Договору).
Колегією суддів встановлено, що відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем природній газ, заборгувавши останньому 4 619 027,88 грн.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що    порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання  за кожен день прострочення виконання.
У ч.6 ст.231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
У пункті 8.2 Договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів встановила, що такі є правильними, позивачем враховано, що відповідач частково здійснив оплату за природний газ своїми власними коштами, частково (в сумі 258  500 грн.) за рахунок субвенцій, що надійшли із Державного бюджету України відповідно до постанов КМУ, та на вказану суму боргу не здійснював нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені, що узгоджується з положеннями Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та частково не сплатив за поставлений природній газ (в сумі 4 619 027,88 грн.).
Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 308 185,55 грн., з яких: 4 619 027,88 грн. – основний борг за договором, 537 263,94 грн. – пеня, 240 387,31 грн. – 3% річних та 911 506,42 грн. – інфляційні втрати, є підставними та обґрунтованими.
Разом з тим, рішенням суду першої інстанції зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 50% (а саме: з 537 263,94 грн. до 268  631,97 грн.).
З наведеним позивач не погодився та оскаржив рішення місцевого господарського суду в цій частині.
З приводу вказаного, колегія суддів зазначає наступне:
Частиною 1 ст.233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №921/110/18).
Зменшуючи розмір пені на 50%, місцевий господарський суд встановив, що відповідач – КП «Трускавецьтепло» Трускавецької міської ради є комунальним підприємством, заснованим для задоволення побутових потреб населення. Основним джерелом коштів відповідача є надходження грошових коштів від споживачів та від учасників відносин з організації взаєморозрахунків за природний газ і теплопостачання, шляхом перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам. Крім того, стягнення неустойки в повному обсязі в примусовому порядку призведе до арешту коштів на рахунках товариства, що значно погіршить господарську діяльність відповідача, може призвести до повного припинення виробничої та господарської діяльності відповідача на початку опалювального сезону, що може спричинити неможливість надання відповідних послуг населенню з боку відповідача.
Поряд з тим, з умов договору №5225/1617-ТЕ-21 постачання природного газу від 21 жовтня 2016 року вбачається, що відповідач купував природній газ у позивача виключно з метою виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2 Договору).
Крім цього, судом враховано, що позивач не надав суду доказів понесення ним збитків та їх суми,  у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого газу, а також доказів на підтвердження погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності.
Колегія суддів відхиляє твердження скаржника щодо неврахування судом першої інстанції інтересів останнього, оскільки рішенням місцевого господарського суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати у повному обсязі, що на думку суду, забезпечує захист майнових прав та інтересів позивача.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
З огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги майновий стан сторін, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені.
Відтак, беручи до уваги все наведене вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду про зменшення розміру пені. Колегія суддів не вбачає наявності підстав, передбачених ст.277 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 18 вересня 2019 року у справі №914/828/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” – без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.
Матеріали справи №914/828/19 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 22 січня 2020 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Матущак О.І.