ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2020 року
м. Харків
Справа № 640/ 20394/16 - ц
Провадження № 22-ц/818/642/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                 - судді Тичкової О.Ю.,
суддів         - Маміної О.В., Піддубного Р.М.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова, ухвалене 22 березня 2017 року у складі судді Попрас В.О.,
У С Т А Н О В И В :
27 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після остаточного уточнення якого у лютому 2017 року ( т.1 а.с. 148 – 149) просив стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування на придбання в період з 01.01.2014 по 21.02.2017 ліків, медичних виробів та медичних послуг грошові кошти у розмірі 19489 грн 76 коп., розстрочивши виплату вказаних грошових коштів на шість місяців по 3248 грн 29 коп. на місяць, починаючи з 01.02.2017; стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування на придбання в період з 01.01.2014 по 21.02.2017 ліків, медичних виробів та медичних послуг грошові кошти у розмірі 19489 грн 76 коп., розстрочивши виплату грошових коштів на двадцять чотири місяці по 812 грн 07 коп. на місяць, починаючи з 01.02.2017. 
Позов мотивований тим, що відповідачі у справі є його рідними синами. ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з 10.06.2008 після перенесеного в листопаді 2006 року інфаркту серця, не працездатний, хворіє цукровим діабетом, синдромом діабетичної стопи, атеросклерозом нижніх кінцівок, бронхіальною астмою. Його дохід на місяць складає 1320 грн. Зазначених коштів не вистачає на придбання ліків та медичних виробів, оплати медичних послуг. Відповідач ОСОБА_3 за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.06.2009 сплачує на його користь аліменти, розмір яких був проіндексований та з 20.04.2016 складає 1759 грн. Згідно з заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 з ОСОБА_2 на його користь стягнуті аліменти в розмірі 500 грн. Інших доходів позивач не має. ОСОБА_1 у період з 01.01.2014 по 21.02.2017 були витрачені кошти на лікування та придбання ліків, медичних виробів та медичних послуг у розмірі 38979 грн 53 коп. Відповідачі матеріально забезпечені, мають змогу сплачувати грошові кошти на додаткові витрати позивача.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування на придбання в період з 01.01.2014 по 21.02.2017 ліків, медичних виробів та медичних послуг грошові кошти у розмірі 19489 грн 76 коп., розстрочивши виплату грошових коштів на шість місяців по 3248 грн 29 коп. на місяць, починаючи з 01.02.2017. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування на придбання в період з 01.01.2014 по 21.02.2017 ліків, медичних виробів та медичних послуг грошові кошти у розмірі 19489 грн 76 коп., розстрочивши виплату грошових коштів на двадцять чотири місяців по 812 грн 07 коп. на місяць, починаючи з 01.02.2017. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з кожного судовий збір на користь держави у розмірі 275 грн 60 коп. (т.1 а.с. 164-165).
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивач надав суду належні та достатні докази наявності у нього хронічних тяжких хвороб, що змушує його нести постійні додаткові витрати на придбання ліків, медичних виробів та медичних послуг. Наданими ним квитанціями та чеками підтверджено, що у період з 01.01.2014 по 21.02.2017 він придбав ліків, медичних виробів та медичних послуг на суму 38979 грн 53 коп. Відповідно до вимог закону повнолітні діти, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Тому з відповідачів підлягає стягненню зазначена сума в рівних частках. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.1 а.с. 195-198).
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. А саме, судом не було враховано наявність у нього на утриманні двох дітей від різних шлюбів, дружини, що доглядає дитину до досягнення нею трирічного віку, малозабезпечену матір та непрацюючого брата. ОСОБА_3 є платником аліментів на утримання дочки на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.09.2013 у твердій грошовій формі у розмірі 10000 грн. Від другого шлюбу має доньку, якій не виповнилося три роки. Тому всі витрати на утримання дружини та дитини несе він. Брат самостійного доходу не має у зв`язку з проблемами зі здоров`ям, знаходиться на утриманні апелянта. Суд помилково вважав, що позивачем доведена необхідність у додаткових витратах. У 2016 році було проведено індексацію аліментів, які він сплачує на утримання батька, в результаті чого він повинен сплатити 26004 грн 29 коп. Зазначені грошові кошти достатні для оплати позивачем необхідних медичних послуг, ліків та виробів. Судом не було взято до уваги дохід позивача та його матеріальний стан і не враховано, що є таке що набрало законної сили рішення суду по аналогічній справі № 643/14638/15-ц, ухвалене за результатами розгляду позову між тими самими сторонами з тих самих підстав. 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилена, заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року залишене без змін. Ухвала суду мотивована тим, що доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими та висновків суду не спростовують (т.1 а.с. 254-255). 
Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 ухвала апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 скасована, справу передано на новий апеляційний розгляд. У якості підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції зазначено порушення судом норм процесуального права, що призвело до порушення конституційного права ОСОБА_3 на участь у судовому розгляді (т.2 а.с. 83-86). 
Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. 
Згідно з ч.ч. 1,4 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п.4 ч.1, ч.ч. 2, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Відповідно до вимог ст. 203 Сімейного кодексу України (надалі СК України) дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, право на утримання має той з батьків, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги.
Статтею 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.
Положеннями ч. 2 ст. 205 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Згідно ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина має достатній дохід ((заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними. 
Таким чином, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них та врахувати можливість отримання батьками матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків, наявність у дитини достатнього доходу. 
Як установлено судом, підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами, ОСОБА_1 є пенсіонером, інвалідом ІІ групи з 27. 06.2016 за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою МСЕК № 160573 від 27.06.2016 (т.1 а.с. 8). Відповідачі у справі є його синами. 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.06.2009 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 605 грн щомісяця, починаючи з 10.03.2009 (т.1 а.с. 13). 
Згідно з довідкою про індексацію аліментів від 20.04.2016 сума аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у період з 10.03.2009 по 01.05.2016 дорівнює 26004 грн 29 коп. ( т.1 а.с. 14 – 18). 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у розмірі 500 грн щомісяця, починаючи з 17.08.2015 до зміни матеріального та сімейного стану сторін (т.1 а.с. 19 – 20).
Судова колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції про доведеність підстав для задоволення позову про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на лікування батька. 
Дані наданих позивачем виписок з медичної карти амбулаторного хворого від 31.05.2013, історії хвороби від 08.05.2014, із медичної карти стаціонарного хворого № 1489 від 18.05.2015, № 1362 від 07.05.2016 свідчать про те, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 – ої групи з 2017 року, має діагноз: ІБС. Стабільна стенокардія напруги ІІІ функціональний клас. Постінфарктний (2006 р) кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ стадії 2 ступеню дуже високого ризику. Гіпертензівне серце (гіпертрофія лівого шлуночку). Цукровий діабет ІІ тип, бронхіальна астма ІІ ступеня, емфізема легень, пневмосклероз, псоріаз та інше ( т. 1 а.с. 30 – 33)).
У зв`язку з указаними хворобами ОСОБА_1 належить приймати наступні ліки: небіволол , діабетон МР90 мг, діабетон МР 60, торвакард 40 мг, кардіомагніл 75 мг, лозап 25 мг, кораксан 7,5 мг, трифас 2,5 мг, небілет 5 мг, разукард 20 мг, кораксан 7,5 мг, изомик 20 мг, розарт 20 мг, бисопролол 5 мг, метамин СР по 500 мг, індапамід 2.5 , тридуктан МВ, тивомакс в кап., метонат 10,0 , тріотрізолін 4,0, мельгама. 
На підтвердження факту придбання зазначених ліків у період з 01.01.2014 по 21.02.2017 позивачем надані фіскальні чеки (т.1 а.с. 81 – 86, 91 – 92, 94 – 101). 
Крім цього, ОСОБА_1 сплачувалися медичні послуги у 2014 році у розмірі 542 грн (т.1 а.с. 86, 87), у 2015 році на суму 390 грн (а.с. 93, 94), у 2016 році на суму 100 грн. Також ОСОБА_1 оплачував протезування у 2014 році на суму 2900 грн (т.1 а.с. 88). 
Апеляційний суд уважає обґрунтованими доводи ОСОБА_3 про існування судових рішень, що набрали законної сили, з приводу аналогічного спору. 
Так, зі змісту рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.09.2016, зміненого рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року у справі № 643/14638/15-ц, на які посилається апелянт і вільний доступ до яких є в Єдиному державному реєстрі судових рішень, убачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з аналогічним позовом про стягнення з відповідачів в рівних частках додаткових витрат на лікування в період з 24.11.2008 по 20.08.2015. В обґрунтування позову посилався на такі самі медичні документи (виписка із медичної карти стаціонарного хворого КЗОЗ «Міська клінічна лікарня № 8» за період з 21.05.2013 по 31.05.2013 , виписка з історії хвороби № 1358 КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 28» за період з 28.04.2014 по 08.05.2014 , виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1489 в період з 05.05.2015 по 18.05.2015 ), такий саме діагноз, призначення тих же самих ліків, придбання яких підтверджується фіскальними чеками. Просив стягнути з відповідачів понесені ним витрати на придбання зазначених ліків, оплати медичних послуг з протезування у лікаря стоматолога та медичних виробів за 2014 рік на суму 15 117,59 грн та за період з 01.01.2015 по 21.08.2015 на суму 4035,75 грн, а всього - у розмірі 19153,34. Оскільки позивач просив стягнути зазначену грошову суму з двох синів у рівних частках, суд фактично відмовив у стягненні за період з 01.01.2014 по 21.08.2015 по 9576,67 грн з кожного відповідача. 
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 
Суд першої інстанції зазначених вимог процесуального закону не дотримався й ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат за період з 01.01.2014 по 21.08.2015, у стягненні яких рішенням суду в іншій справі вже було відмовлено. 
Відповідно  до  ч. 1 ст.  377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від  22 березня 2017 року, що оскаржується відповідачем, задоволені вимоги про стягнення з ОСОБА_3  додаткових витрат на користь  ОСОБА_1  за період з 01.01.2014 по 21.02.2017 в розмірі 19 489 грн. 76 коп. , тому зазначене рішення в частині стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 9576 грн 67 коп. за період з 01.01.2014 по 21.08.2015 підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі в цій частині. 
Позовні вимоги  про стягнення з  ОСОБА_3 додаткових витрат за період з 22.08.2015 по 21.02.2017 обґрунтовані необхідністю придбання ним призначених вищезазначеними медичними виписками лікарських препаратів: з 22.08.2015 по 31.12.2015 120 + 950 + 1072,70 грн у розмірі (т.1 а.с. 97, 98), з 01.01.2016 по 31.12.2016 у розмірі 359,77 + 486,59 + 1751,03 грн (т.1 а.с. 99 - 101) та з 01.01.2017 по 21.02.2017 у розмірі 1831 + 4899,23 грн (т.1 а.с. 140, 150). 
Таким чином, у період з 22.08.2015 по 21.02.2017 ОСОБА_1 витратив на своє лікування 11 476 грн 32 коп. 
Доводи апеляційної скарги про наявність  у   ОСОБА_3   достатнього доходу для відшкодування  понесених  батьком   витрат,  пов`язаних  з лікуванням загального  захворювання, підтверджуються обставинами встановленими під час розгляду цивільної справи № 643/14638/15-ц , що відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню при розгляді дійсної цивільної справи. 
Відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області від 13.04.2017 у справі № 643/14638/15-ц : « ОСОБА_1 має на утриманні двох дітей: доньку Ладу,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої сплачує аліменти, та сина ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно податкової декларації ФОП ОСОБА_3 обсяг доходу за 1 квартал 2017 року складає 56000 грн. В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 пояснив, що його заробітна плата складає приблизно 18 000 грн. Згідно позовної заяви ОСОБА_1 він отримує пенсію в розмірі 1049 грн. З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що щомісячний дохід позивача складає 3662 грн. (1049 пенсія +2113 проіндексовані аліменти, які стягнуті з ОСОБА_3 + 500 аліменти, які стягнуті з ОСОБА_1 )». 
Тлумачення статті 203 СК України свідчить, що суд може задовольнити вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатних батьків лише у виняткових обставинах – тяжка хвороба, інвалідність або немічність позивача. Виняткові обставини обумовлюються фізичним станом матері або батька.
Таким чином, повнолітні діти зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних обставинами виключно негативного характеру. 
Відповідно до ч. 3ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.
Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. 
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказів наявності виключних обставин, які є підставою для стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатного батька, ОСОБА_1 суду не надано. Не надано також обґрунтованого розрахунку обчислення суми щомісячних витрат позивача у розмірі 277 грн. 
Крім того, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом.
Відповідно до ст. 1 Закону України № 966-XIV від 15.07.1999 «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Відповідно до ст. 7 Закону України № 80-VIII від 28.12.2014 «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні.
Відповідно до ст. 7 Закону України № 928-VIII від 25.12.2015 «Про Державний бюджет України на 2016 рік» осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.
Відповідно до ст. 7 Закону України № 1801-VIII від 21.12.2016 «Про Державний бюджет України на 2016 рік» осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.
Судовим рішенням у справі № 643/14638/15-ц установлено, що дохід ОСОБА_1 щомісяця складає 3662 грн. Таким чином, позивач забезпечений прожитковим мінімумом у 2014-2017 роках. Посилання ОСОБА_3 на наявність у відповідачів можливості надавати йому додаткову матеріальну допомогу, в тому числі і щомісяця, не є безумовною підставою для стягнення такої допомоги. 
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Висновок суду першої інстанції про задоволення позову про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання батька суперечить вимогам закону та фактичним обставинам справи.
В частині   задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат з ОСОБА_2 рішення суду не переглядалося тому, що ОСОБА_2 будучи повнолітньою та дієздатною особою зазначене рішення не оскаржив. Дані про те, що ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 діяти у своїх інтересах в матеріалах справи відсутні. 
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає зміні. В частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат за період з 01.01.2014 по 21.02.2017 у розмірі 19 489 грн 76 коп. рішення суду належить скасувати, провадження у справі про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат у розмірі 9576 грн 67 коп. за період з 01.01.2014 по 21.08.2015 закрити, у задоволені позову в частині стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат у розмірі 9913 грн 9 коп. за період з 22.08.2015 по 21.02.2017 - відмовити. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суду апеляційної інстанції скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки після перегляду рішення суду Харківським апеляційним судом з ОСОБА_3 кошти на користь ОСОБА_1 не стягнуті, заочне рішення від 22.03.2017 в частині стягнення з ОСОБА_3 275 грн 60 коп. підлягає скасуванню. 
Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.7 ст. 141 ЦПК України).
Сплачений ОСОБА_3 судовий збір при подачі апеляційної скарги у розмірі 704 грн (т.1 а.с. 194а) в силу положень ч.7 ст.141 ЦПК України підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 376, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3  задовольнити частково. 
Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від  22 березня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат за період з 01.01.2014 по 21.02.2017 в розмірі 19489 гривень 76 копійок та судового збору у розмірі 257 гривень скасувати.
Провадження у цивільній справі № 640/20394/16 – ц за позовом ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат за період з 01.01.2014 по 21.08.2015 у розмірі 9576 гривень 67 копійок закрити. 
У задоволені позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат у розмірі 9913 гривень 9 копійок за період з 22.08.2015 по 21.02.2017 відмовити. 
Сплачений ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 704 гривні компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 лютого 2020 року.
Головуючий                                                                        О.Ю.Тичкова
Судді                                                                                  О.В. Маміна 
Р.М. Піддубний