П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  725/7023/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Іщенко І.В.  
Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
19 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Боровицького О. А.  Сушка О.О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької митниці ДФС про скасування постанови Чернівецької митниці ДФС, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина.

          Короткий зміст позовних вимог

          У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом про скасування постанови Чернівецької митниці ДФС від 26.04.2019 у справі про порушення митних правил №0552/40800/19 та закриття провадження у справі.

          Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

          Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
          Визнано протиправною та скасовано постанову в справі про порушення митних правил від 26 квітня 2019 року №0552/40800/19 про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ст. 485 МК України.
          Матеріали митної справи про порушення митних правил від 26 квітня 2019 року №0552/40800/19 про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ст. 485 МК України надіслано на Буковинську митницю Держмитслужби на новий розгляд.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги

          Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
          В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що, приймаючи таке рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

          Відзив/заперечення на апеляційну скаргу

          Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

          Рух справи у суді апеляційної інстанції

          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
          Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
          Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
          Згідно п.  2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
          Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.
          
          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

          Так, судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 26 квітня 2019 року Чернівецькою митницею ДФС було прийнято постанову, відповідно до якої позивача було визнано винним у вчинені порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, з накладенням штрафу в розмірі 549 380,01 грн. 
          Згідно з постановою у справі про порушення митних правил № 0552/40800/19 слідує, що 19.03.2019 року ОСОБА_1 ввозив в Україну з Румунії через пункт пропуску Порубне Чернівецької митниці ДФС автомобіль «VW VENTO» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , (реєстрація Литва) як громадянин Румунії. Особа посвідчена паспортом гр. Румунії НОМЕР_2 від 18.12.2015 року. Під час проведення аналізу перетину митного кордону митним органом було встановлено, що він є громадянином України, тому має статус резидента. При цьому, митним органом зазначено в Постанові, що він неодноразово перетинав на даному автомобілі кордон, як громадянин Румунії.
          Не погодившись з такою постановою відповідача, позивач звернувся до суду.

          Мотивувальна частина

          Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду

          Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Так, ст. 485 Митного кодексу України (МК України) визначено, що особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
          Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
          Положеннями ч. 1 ст. 493 МК України визначено, що провадження у справі про порушення митних правил здійснюють, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, посадові особи митниці, в зоні діяльності якої було вчинено або виявлено таке порушення.
          Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта , іншими документами (ст. 495 МК України).
          За приписами ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
          Тобто, з об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, а саме: діяння, спрямоване на ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів та причинний зв`язок між діянням та наслідками.
          Згідно з п. 1 ст. 377 МК України товари за товарними позиціями 8701 - 8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими  Податковим кодексом України.
          Відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у  статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених  розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.
          За приписами п. 3 ч. 1 ст. 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України  не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.
          З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «VW VENTO» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , в режимі "тимчасового ввезення" відповідно до ст.380 МК України в порядку, передбаченому для громадян-нерезидентів, надавши митному органу закордонний паспорт громадянина Румунії.
          Позивач має паспорт громадянина України та паспорт громадянина Румунії,  зареєстрований він по АДРЕСА_1 .
          Згідно з п. 50 ч. 1 ст. 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.
          Положенням п. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" встановлено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
          Відповідно до матеріалів справи позивач має паспорт громадянина України та паспорт громадянина Румунії, а також місце реєстрації на території України.
          Отже, у спірних правовідносинах позивач визнається громадянином України та має статус громадянина-резидента, а тому зобов`язаний сплачувати всі необхідні митні платежі при тимчасовому ввезенні на територію України транспортних засобів особистого користування.
          З наведеного випливає, що дії позивача спрямовані на ухилення від сплати обов`язкових митних платежів, що підтверджує наявність в діях позивача умислу на вчинення правопорушення, склад якого передбачений ст.485 МК України.
          Враховуючи вказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що  митним органом правомірно було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України.
          При цьому, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідачем, при винесенні оскаржуваної постанови, використані докази, які містять в собі припущення щодо вартості транспортного засобу та суми митних платежів, з огляду на наступне.
          Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
          Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 50 МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.
          Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
          Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
          Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
          Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
          У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
          При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
          У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
          Матеріалами справи підтверджується та обставина, що митним органом не було встановлено відомостей про митну вартість товару (транспортного засобу), який ввозився позивачем і при визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення.
          З постанови про порушення митних правил видно, що розмір митних платежів визначений  на підставі службової записки №711/24-70-19-02-09 від 23.06.2019р. (а.с.28-29).
          Жодних доказів на підтвердження обґрунтованості визначеного відповідачем розміру несплачених позивачем митних платежів ні суду першої інстанції, ні колегії суддів не надано.
          За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що службова записка митного органу не є належним доказом у справі про порушення митних правил, так як не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу.
          Пунктом 7.53.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак  довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у   звіт   (акт)   про   оцінку   або у   висновок     експерта   (експертного дослідження).
          Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що визначення відповідачем вартості транспортного засобу за допомогою використання Інтернет ресурсів не підтверджується матеріалами справи, оскільки останнім не надано підтвердження включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, як і не надано звіту (акту) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.
          Крім того, в службовій записці запропоновано для більш точної інформації, щодо визначення митної вартості автомобіля звернутися до експертів автотоварознавців щодо отримання інформації про комплектацію, ступінь зносу, пошкоджень, дефектів, які впливають на визначення митної вартості товарів та на повноту нарахування митних пошкоджень. Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення митного органу до експертів автотоварознавців.
          Доводи апеляційної скарги взагалі не містять будь-якого обґрунтування щодо правомірності визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу, зокрема, з урахуванням вимог п. 7.53.5 Методики, а відтак не спростовують позиції суду першої інстанції щодо визначення вартості транспортного засобу та суми митних платежів на основі припущень.
          Аналогічної правової позиції при вирішенні даної категорії справ дотримується і Верховний Суд у справах від 20.02.2018 №725/2009/17, від 24.04.2018 №331/2608/17, від 20.02.2018 №725/2009/17.
          
          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

          У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не доведено правильність заявленої митної вартості автомобіля, а відтак не в повній мірі були виконані вимоги ст. 489 МК України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку із чим судом першої інстанції обґрунтовано скасовано постанову від 26 квітня 2019 року у справі про порушення митних правил №0552/40800/19, а справу про порушення митних правил відносно позивача направлено на новий розгляд.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
          На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, то підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.
          Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а  рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Сушко О.О.