ПОСТАНОВА
Іменем України 
12 лютого2020 року
м. Київ
справа № 661/150/18
провадження № 51-4622км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області  від 28 січня 2019 року та вирок Херсонського апеляційного суду від 11 червня 2019 року стосовно ОСОБА_6 в  кримінальному провадженні № 12017230070003091 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у цьому місті ( АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 цього Кодексу звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
За вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 січня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України до вказаного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року, у виді позбавлення волі на строк 1 місяць та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 2 роки 7  місяців.
Вирішено питання про судові витрати.
За вироком Херсонського апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задоволено.
Вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 січня 2019 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання останньому скасовано.
Ухвалено новий вирок, за яким призначено ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України до вказаного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року, у виді позбавлення волі на строк 1 рік  та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6  місяців.
За вироком суду,  ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 06 листопада 2017 року близько 00:05, будучи особою, раніше судимою за хуліганство, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у групі з ОСОБА_8 , у громадському місці – на відрізку автодороги між вул. Вокзальною та залізничною станцією «Каховка» у м. Таврійську Херсонської області – грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у  зневажливому ставленні до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моралі, з метою самоутвердитись в очах своїх знайомих і сторонніх осіб, які на той момент перебували поблизу, безпричинно, умисно вступив у конфлікт із працівниками Новокаховського відділу поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були одягнені у формений одяг та перебували у службовому автомобілі при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з охороною громадського порядку. Висловлювався на адресу працівників поліції нецензурною лайкою, вів себе агресивно з ними, діючи з особливою зухвалістю, умисно кинув скляну пляшку в службовий автомобіль марки «ВАЗ-2110» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який належить ВП ГУНП в Херсонській області та закріплений за Новокаховським ВП ГУНП в Херсонській області. У результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_6 пошкодив лобове скло вказаного автомобіля, чим заподіяв Головному управлінню Національної поліції в Херсонській області матеріальну шкоду, яка відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 29 грудня 2017 року №55/12-17 становить 3330,86 грн.
Судові рішення стосовно ОСОБА_11 у касаційному порядку не оскаржено.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій стосовно ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що судами у рішеннях не було наведено мотивів, з яких вони виходили, відкидаючи одні докази та беручи до уваги інші. Вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутня така обов`язкова ознака об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, як особлива зухвалість, а отже судами неправильно кваліфіковано дії засудженого за цією нормою кримінального закону, тоді як вони підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Крім того, вказує, що судом апеляційної інстанції усупереч вимогам ст. 379 КПК України не вирішено питання про виправлення описки у судовому рішенні.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор  ОСОБА_5 у судовому засіданні касаційного суду заперечила проти задоволення касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 та просила залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Мотиви Суду 
За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу (ч. 2 ст. 438 КПК України).
Таким чином, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість скасування касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій з цих підстав. При перегляді судових рішень у касаційному порядку суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції.
Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ст. 370 КПК України). 
Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. 
Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ - з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
Колегія суддів вважає, що, ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції вищевказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, за яке його засуджено, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Мотивуючи висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд врахував показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які підтвердили обставини, за яких було розбито лобове скло патрульної машини поліції саме ОСОБА_6 ; показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які підтвердили зухвале, агресивне поводження обвинуваченого ОСОБА_6 , його намагання завдати працівникам поліції тілесні ушкодження, коли вони припиняли хуліганські дії останнього та інших осіб.
Так, суд дійшов висновку, що показання вказаних свідків узгоджуються з  дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_6 в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, зокрема, з фактичними даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до яких свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 упізнали серед пред`явлених їм осіб ОСОБА_6 , який 06 листопада 2017 року близько 00:05, перебуваючи на відрізку автодороги між вул. Вокзальною та залізничною станцією «Каховка» в м. Таврійську, під час вчинення хуліганських дій тричі намагався завдати удару ногою в корпус інспектору сектору реагування патрульної поліції Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області  ОСОБА_10 , а також кинув скляну пляшку з-під пива в службовий автомобіль Новокаховського ВП ГУНП, розбивши таким чином лобове скло вказаного автомобіля, провокував працівників поліції Новокаховського ВП ГУНП ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на бійку, висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою; протоколу огляду місця події від 07 листопада 2017 року, відповідно до якого свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначили місце, де вони зупинилися на службовому автомобілі «ВАЗ-2110» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ); висновку автотоварознавчої експертизи від 29 грудня 2017 року № 55/12-17, яким встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику службового автомобіля «ВАЗ-2110» в результаті пошкодження автомобіля ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , становить 3330,86 грн.
Не погодившись із вказаним вироком, адвокат ОСОБА_7 подав в інтересах ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій наводив відповідні мотиви на спростування висновків суду першої інстанції щодо наявності у діянні останнього складу кримінального правопорушення, зокрема зазначав про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки такі висновки не підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні. Зокрема зазначав про відсутність у діях ОСОБА_6 об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, оскільки достеменно не встановлено, що останній діяв з особливою зухвалістю.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив доводи у ній щодо безпідставності притягнення підзахисного до кримінальної відповідальності та погодився з викладеними у вироку суду першої інстанції висновками і мотивами в цій частині, однак постановив скасувати його в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 71 КК України.
При цьому суд апеляційної інстанції навів належні мотиви на спростування  аргументів захисника щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 через відсутність у його діях такої обов`язкової ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, як особлива зухвалість.
Апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо доведеності винності ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 296 КК України, зазначив, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 підтвердили факт пошкодження поліцейського автомобіля киданням у нього пляшки обвинуваченим ОСОБА_6 . Також вказані свідки разом зі свідком ОСОБА_13 підтвердили зухвале, агресивне поводження обвинуваченого ОСОБА_6 , його намагання завдати тілесні ушкодження працівникам поліції, які припиняли хуліганські дії його та інших осіб, а наявність матеріального збитку, спричиненого власнику службового автомобіля діями ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи.
Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд дав належну оцінку позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_6  про те, що останній не вчиняв хуліганських дій, і обґрунтовано не взяв її до уваги, оскільки вона суперечить фактичним обставинам кримінального провадження та спростовується наведеними вище доказами.
Таким чином, апеляційний суд правильно дійшов висновку про те, що суд першої інстанції усі обставини кримінального провадження дослідив всебічно, повно, об`єктивно, зібраним доказам у їх сукупності дав належну оцінку та на їх підставі обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, за який його засуджено, правильно кваліфікувавши його дії за ч. 3 ст. 296 КК України, а доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_6 визнав необґрунтованими.
З огляду на наведене колегія суддів вважає неспроможними доводи захисника ОСОБА_7 про те, що у діянні ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, а наявний лише склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки ці доводи спростовуються встановленими судами першої та апеляційної інстанції обставинами.
Щодо доводів захисника про порушення апеляційним судом вимог ст. 379 КПК України з огляду на неправильне зазначення у резолютивній частині ім`я по-батькові ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає, що вони не є предметом розгляду судом касаційної інстанції, оскільки порядок виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні, до яких належать неточності, наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторони, прізвища особи тощо, покладений виключно на суд, який припустився таких описки чи помилки у своєму судовому рішенні.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були  би  безумовними  підставами  для  скасування  чи  зміни  судових рішень судів 
першої та апеляційної інстанцій у цьому кримінальному провадженні, колегією суддів не встановлено.
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає, що вирокНовокаховського міського суду Херсонської області від 28 січня 2019 року та вирок Херсонського апеляційного суду від 11 червня 2019 року стосовно ОСОБА_6 необхідно залишити без зміни.
З цих підстав Суд ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6  – адвоката    ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 січня 2019 року та вирок Херсонського апеляційного суду від 11 червня 2019 року стосовно ОСОБА_6  - без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                                              ОСОБА_3