П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2196/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Блонський В.К.  
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
23 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Самчинецької сільської ради про визнання незаконним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача,  в якій просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення № 2 засідання 25-ї сесії Самчинецької сільської ради від 21.02.2019 року, в частині відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель нерозподілених часток (паїв);
- зобов`язати Самчинецьку сільську раду Старокостянтинівського району повторно розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель нерозподілених часток (паїв).
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Самчинецької сільської ради  про визнання незаконним, скасування рішення та  зобов`язання вчинити дії, - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, яке на його думку є незаконним та необґрунтованим, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що дід позивача - ОСОБА_2 отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай), відповідно до якого йому належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Чапаєва на території Самчинецької сільської ради, розміром 3.00 умовних кадастрових гектари.
Спадкоємцем ОСОБА_2 був батько позивача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач, як спадкоємець за законом, оформив свої спадкові права на земельні ділянки, а саме:
- 1/2 частки земельної ділянки, яка розташована на території Самчинецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 1,3375 га, відповідна частка якої належала померлому батькові позивача на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.11.2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1278, згідно якого право власності зареєстровано за № 23349502, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 966301168242, кадастровий номер 6824287300:03:004:0120;
- 1/2 частки земельної ділянки, яка розташована на території Самчинецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 2,4184 га, відповідна частка якої належала померлому батькові позивача на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.11.2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1277, згідно якого право власності зареєстровано за № 23350231, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 178775668242, кадастровий номер 6824287300:03:021:0010.
Позивач, як спадкоємець за законом, оформив свої спадкові права на зазначені земельні ділянки та отримав свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2018 року, які зареєстровані в реєстрі за №1-1040 та №1-1039.
Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель нерозподілених часток (паїв).
Рішенням Самчинецької сільської ради Старокостянтинівського району від 21 лютого 2019 року № 2 позивачу відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки відповідно до норм Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власником земельних часток (паїв)", позивач є спадкоємцем громадянина ОСОБА_3 , який був спадкоємцем громадянина ОСОБА_2 , який скористався правом на отримання земельної ділянки відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), а також відсутні генеральні плани населених пунктів Самчинецької сільської ради.
Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель нерозподілених часток (паїв) діяв правомірно та в межах чинного законодавства
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Частиною другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Частиною 1 ст.3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 Земельного кодексу України).
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 5 червня 2003 року N 899-IV (далі Закон N 899-IV)
Відповідно до статті 1 Закону України № 899-IV право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.
Згідно із статтею 2 Закону № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є, зокрема, свідоцтво про право на спадщину.
Статтею 3 Закону № 899-IV встановлено, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Відповідно до статті 11 Закону № 899-IV встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Таким чином зазначений Закон № 899-IV визначає порядок виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, особам, чиє право на землю посвідчено відповідними документами.
Згідно з пунктом 17 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно із пунктами 5-6 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного   в   Україні   зразка   та   їх   реєстрація   провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.
З огляду на вищевикладене колегія суддів вказує, що після виділення в натурі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на землю право на земельну частку (пай) є реалізованим і повторно ним скористатися особа вже не може.
Право виділення в натурі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на землю, передбачено сертифікатом на право на земельну частку (пай), було реалізоване батьком позивача ОСОБА_2 шляхом отримання  1/2 частки земельної ділянки площею 1,3375 га та 1/2 частки земельної ділянки площею 2,4184 га, які розташовані на території Самчинецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. 
Колегія суддів наголошує, що Сертифікат втратив чинність з моменту отримання земельних ділянок батьком позивача.
Доводи апелянта, щодо незаконності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з відсутність генерального плану населеного пункту Самчинецької сільської ради судова колегія не приймає до уваги. Наявність чи відсутність генерального плану Самчинецької сільської ради  ніяким чином не впливає на відсутність у позивача права щодо отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель нерозподілених часток (паїв).
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі  23 січня 2020 року.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.