ПОСТАНОВА
Іменем України

28 листопада 2019 року 
Київ

справа №802/1470/16-а
адміністративне провадження №К/9901/17866/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Кашпур О.В.,
суддів – Радишевської О.Р., Уханенка С.А., 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами справу
за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада                   2016 року, прийняту в складі головуючого судді Дончика В.В., та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого Курка О.П., суддів Білоуса О.В., Совгири Д.І.,
у с т а н о в и в : 
І. Короткий зміст позовних вимог
1. У вересні 2016 року  ОСОБА_1  звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
– визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1                  (в/ч НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати йому підйомної допомоги;
– зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити йому  підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до вимог частини третьої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі – Закон №2011-XII); 
– стягнути на його користь з відповідача суму в розмірі 8700 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої під час проходження військової служби.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
2. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. 
3. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада     2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати    ОСОБА_1 підйомної допомоги. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2                  (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
4. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від                     09 листопада 2016 року – без змін. 
5. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем безпідставно не здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, що передбачено частиною третьою статті 9-1 Закону №2011-XII.
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. Не погоджуючись із постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року та ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року, посилаючись на порушення судами норм права, ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
7. Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що з його боку відсутня будь-яка протиправна бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачеві підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Серед іншого скаржник указує на те, що позивач не проходив військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
IV. Позиція інших учасників справи
8. Позивачем заперечення (відзив) на касаційну скаргу не подано. 
V. Рух справи у суді касаційної інстанції
9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
10. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі – КАС України) викладено у новій редакції.
11. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
12. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
13. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
14. За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07 червня 2019 року касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду: Кашпур О.В. (судді-доповідачу, головуючому судді), Радишевській О.Р., Уханенку С.А., яку ухвалою від            02 липня 2019 року прийнято до провадження. 
15. Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами на 28 листопада 2019 року.  
VI. Стислий виклад обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій
16. 11 лютого 2015 року відповідно до Указу Президента України від 14 січня                 2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_1 був мобілізований для проходження військової служби на особливий період.
17. На підставі наказу начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 13 березня 2015 року №89-ос позивач призначений на посаду начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 .
18. Згідно з наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07 травня 2015 року №170-ос ОСОБА_1 призначений на посаду начальника інженерно-саперного відділення оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
19. У подальшому відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України та наказу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 24 вересня 2015 року №621-ос позивач призначений на посаду начальника інженерно-саперної групи відділення інженерного забезпечення відділу технічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).
20. Наказом начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03 жовтня 2015 року №13-ОС капітана ОСОБА_1 зараховано до списку особового складу загону та поставлено на всі види забезпечення.
21. На підставі Указу Президента України від 25 березня 2016 року №115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від                04 квітня 2016 року №150-ос ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі – Закон №2232-XII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (у зв`язку з вислугою встановлених строків служби). 
22. Наказом т.в.о. начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07 квітня   2016 року №129-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 , начальника інженерно-саперної групи відділення інженерного забезпечення відділу технічного забезпечення, і зараховано на службу у військовому оперативному резерві першої черги.
23. 25 липня 2016 року ОСОБА_1 подав на ім`я начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України рапорт про виплату йому підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом на нове місце служби в інший населений пункт, передбаченої частиною третьою статті 9-1 Закону №2011-XII.
24. Командування Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, розглянувши зазначений рапорт, листом від 04 серпня 2016 року повідомило позивача про відсутність підстав для виплати йому підйомної допомоги.  
25. Така бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачеві передбаченої частиною третьою статті 9-1 Закону №2011-XII підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, зумовила звернення останнього до суду з цим позовом.
VІІ. Джерела права й акти їхнього застосування
26. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
27. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28. Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
29. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-XII.
30. Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII обумовлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
31. Проходження військової служби здійснюється громадянами України – у  добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. У статті 2 Закону               №2232-XII визначено види військової служби, серед яких є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу. 
32. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
33. Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про Державну прикордонну службу України» від            03 квітня 2003 року №661-IV (далі – Закон №661-IV; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
34. Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 25 Закону №661-IV держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.
35. Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
36. Відповідно до частини третьої статті 9-1 Закону №2011-XII (у редакції, чинній до 25 жовтня 2015 року) при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
37. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»» від 15 вересня 2015 року №683-VIII (далі – Закон №683-VIII), який набрав чинності 25 жовтня 2015 року, абзац перший частини третьої статті 9-1 вказаного Закону після слів «хто перебуває на кадровій військовій службі» доповнено словами «та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу».
VІІІ. Позиція Верховного Суду
38. Аналіз положень частини третьої статті 9-1 Закону №2011-XII (у редакції, чинній до 25 жовтня 2015 року) дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив умову, при якій у військовослужбовця виникає право на отримання підйомної допомоги (при переїзді на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини), категорію військовослужбовців за видом військової служби, які мають право на отримання підйомної допомоги (військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом і ті, хто перебуває на кадровій військовій службі) та розмір підйомної допомоги (в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби).
39. У розрізі встановлених обставин справи, такий вид військової служби, який позивач проходив у вищевказаний період, відсутній в абзаці першому частини третьої статті 9-1 Закону №2011-XII у редакції, чинній станом на час переведення позивача на нове місце служби в інший населений пункт.
40. Законодавець, вносячи до частини третьої статті 9-1 Закону №2011-XII зміни Законом №683-VIII, фактично доповнив категорію військовослужбовців за видом проходження військової служби, які мають право на отримання підйомної допомоги, а саме: ті, хто перебуває на військовій службі за призовом осіб офіцерського складу.
41. Отже, підйомну допомогу, передбачену частиною третьою статті 9-1 Закону №2011-XII, при переїзді на нове місце військової служби в інший населений пункт мали право отримати до 25 жовтня 2015 року військовослужбовці, які проходили військову службу за контрактом, а також ті, хто перебували на кадровій військовій службі, а після 25 жовтня 2015 року – військовослужбовці, які проходили військову службу за контрактом, а також ті, хто перебували на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу. 
42. Оскільки підйомна допомога виплачується військовослужбовцю при його  фактичному переїзді на нове місце військової служби в інший населений пункт, а станом на час призначення ОСОБА_1 на посаду начальника інженерно-саперної групи відділення інженерного забезпечення відділу технічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) (24 вересня 2015 року) та його переїзду (03 жовтня 2015 року зарахований до списку особового складу загону та поставлений на всі види забезпечення), він не проходив військову службу за контрактом, а також не перебував на кадровій військовій службі, то Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині оскаржуваної бездіяльності відповідача та зобов`язання його нарахувати і виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до вимог частини третьої статті 9-1 Закону №2011-XII.
43. Суди першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи право позивача на отримання підйомної допомоги, серед іншого, посилаються на постанову Кабінету Міністрів України від 09 квітня 2014 року №111 «Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період», якою установлено, що з 18 березня 2014 року військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, а також на пункт 255 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009, відповідно до якого особи, призвані на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, направляються у розпорядження відповідних начальників, які мають право призначати їх на посади, та переміщуються по службі на підставах і в порядку, визначених цим Положенням. Зазначені особи виконують обов`язки, користуються правами і пільгами та забезпечуються всіма видами забезпечення, що передбачені для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом або кадрову військову службу, якщо інше не передбачено законодавством.
44. Проте такі посилання є безпідставними, оскільки згідно з вказаною постановою Уряду з 18 березня 2014 року військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, саме грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.
45. При визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, згідно з частинами другою, третьою статті 9 якого до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
46. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням;                   3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
47. Отже, за правилами статей 9, 9-1 Закону №2011-ХІІ підйомна допомога не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця.
48. Також помилковими є посилання судів при ухваленні оскаржуваних рішень про часткове задоволення позову на пункт 1 Інструкції про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від            24 квітня 2012 року №276, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від                   16 травня 2012 року №773/21086, відповідно до якого військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, що переїхали на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, строк навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією органу (підрозділу) Державної прикордонної служби України, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення, оскільки ця норма фактично відповідає змісту частини третьої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ у редакції, чинній на час переведення позивача на нове місце служби в інший населений пункт, та, відповідно, встановлює право на отримання підйомної допомоги тим військовослужбовцям, які проходили військову службу за контрактом або перебували на кадровій військовій службі, до яких позивач не відносився. 
49. Верховний Суд уважає такими, що заслуговують на увагу доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі про те, що позивач та суди попередніх інстанцій помилково ототожнюють поняття «військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період» та «військова служба за призовом осіб офіцерського складу», оскільки за правилами статті 2 Закону №2232-XII це є різними видами військової служби. 
50. За такого правового урегулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_6 (в/ч НОМЕР_1 ) і зобов`язання його нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до частини третьої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ. Відповідач протиправної бездіяльності не допустив, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про протиправну бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) та, відповідно, часткове задоволення позову. 
51. Ураховуючи, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від зазначених вище вимог, які Верховний Суд уважає необґрунтованими, то такі вимоги також не підлягають задоволенню.
52. Згідно з частиною першою статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
53. Отже, з огляду приписи частини першої статті 351 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення – скасуванню із ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову. 
IХ. Судові витрати
54. Судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) задовольнити. 
2. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада               2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року в справі №802/1470/16-а скасувати. 
3. Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів.
4. Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                                                О. В. Кашпур 
Судді:                                                                                           О. Р. Радишевська
                                                                                                    С. А. Уханенко