ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2159/19                                                         Головуючий у І інстанції - Вєкуа Н.Г.
                                                                                 Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

                                П О С Т А Н О В А
             І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  13 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,   

                        при секретарі:                  Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним наказ № 417-к, -

            В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до  Окружного адміністративного суду міста Києва  з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просила:
-          визнати протиправним наказ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 грудня 2016 року № 417-к "Про звільнення із займаної посади у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, п. 6, ст. 36 КЗпП України".
В обґрунтування позовних вимог Позивачка зазначила, що оскаржуваний наказ виданий з порушенням вимог Закону України "Про державну службу" та Кодекс законів про працю України. Також, Позивачка наголошувала, що 19 травня 2017 року Відповідачем видано  наказ № 169-к, яким скасовано оскаржуваний наказ та  поновлено її на раніше займаній посаді з 26 грудня 2016 року, що також свідчить про протиправність наказу від 26 грудня 2016 року № 417-к "Про звільнення із займаної посади у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, п. 6, ст. 36 КЗпП України".
Також, Позивачка в позовній заяві просила поновити її строк звернення до суду з даним позовом, обґрунтовуючи даний факт тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним наказ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.12.2016 року № 417-к "Про звільнення ОСОБА_1 ." яким ОСОБА_1 було звільнено 26.12.2016 року з посади Головного спеціаліста відділу технічної експлуатації Управління справами у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за п. 6 ч. 1   ст. 36 КЗпП України. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
29 серпня 2017 року Апеляційний суд міста Києва постановив ухвалу, якою скасував рішення суду першої інстанції та закрив провадження у справі.
23 січня 2019 року постановою Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, тому саме з даного моменту повинен обраховуватись процесуальний строк для звернення до суду, оскільки саме з п. 51 вищезазначеної постанови вбачається, що вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення з посади, віднесеної до посад державної     служби,     та про поновлення на такій посаді, тобто на вимоги з приводу звільнення з публічної служби, поширюється юрисдикція адміністративних судів, а тому такі вимоги слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року клопотання представника Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про залишення позовної заяви без розгляду задоволено, позов ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним наказ № 417-к - залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати   ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року та зобов`язати суд першої інстанції розглянути адміністративний позов про визнання незаконним наказ про звільнення і ухвалити рішення. 
В апеляційній скарзі Позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання по справі.
Зокрема, Позивачка вказує на те, що суд першої інстанції  не взяв до уваги, те що подання касаційної скарги і очікування результату є поважною причиною і процесуальний строк для звернення до суду має обраховуватись з моменту отримання постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року. Також, суд першої інстанції  не взяв до уваги за поважність причин те, що в ухвалі Апеляційного суду м. Києва зазначено те, що ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а  рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Крім того, Відповідач звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Відповідно до ч. 1   ст. 308   КАС України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2016 року згідно наказу                        № 417-к, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за п. 6   ст. 36 КЗпП України.
19 травня 2017 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято наказ № 169-к "Про поновлення ОСОБА_1 " на виконання вимоги Національного агентства України з питань державної служби від 03.05.2017 року реєстраційний № 28 про скасування наказу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 грудня 2016 року № 417-к "Про звільнення із займаної посади у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України".
Позивачка не погоджуючись  з її звільненням та вважаючи його незаконним, звернулась до суду з даним адміністративним позовом до суду.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року  у справі № 752/2922/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано незаконним наказ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.12.2016 року № 417-к "Про звільнення ОСОБА_1 ." яким ОСОБА_1 було звільнено 26.12.2016 року з посади головного спеціаліста відділу технічної експлуатації Управління справами у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
Ухвалою 29 серпня 2017 року Апеляційний суд міста Києва апеляційну скаргу представника Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) - Вишневської Ганни Сергіївни - задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року - скасовано.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі - закрито.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року касаційну скаргу    ОСОБА_1 залишено без задоволення.      Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року залишено без змін.
Представник Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
Задовольняючи клопотання представника Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про залишення позовної заяви без розгляду та залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року у справі № 752/2922/17, яка набрала законної сили 29 серпня 2017 року  Позивачка дізналась, що спір є публічно-правовим та підлягає розгляду судом у порядку     КАС України, то відповідно, про порушення свого права вона мала дізнатися саме з цієї дати. Проте, до адміністративного суду Позивачка звернувся лише 06 лютого 2019 року, майже через 17  місяців від моменту, коли дізналась про порушення свого права.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За змістом   статті 122 КАС України   позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5   статті 122 КАС України).
Зі змісту наведених норм вбачається, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року   визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Згідно з частиною 3   статті 123 КАС України   якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 частини 1   статті 240 КАС України   визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4   статті 123 цього Кодексу.
За змістом частин 3, 4   статті 123 КАС України   якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами слід розуміти лише і обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29 серпня 2017 року Апеляційний суд міста Києва постановив ухвалу  у справі № 752/2922/17, якою скасував рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року та закрив провадження у справі з тих підстав, що заявлені вимоги Позивачки про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі пов`язані з проходженням нею публічної служби, а тому спір є публічно-правовим та підлягає розгляду судом у порядку    КАС України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.
Таким чином, ухвала Апеляційного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року у справі № 752/2922/17 за позовом ОСОБА_1 набрала законної сили 29 серпня 2017 року,  а Позивачка дізналась, що спір є публічно-правовим та підлягає розгляду судом у порядку     КАС України, то відповідно, про порушення свого права вона мала дізнатися саме з цієї дати.
Разом з цим, Позивачка до адміністративного суду звернувся лише 06 лютого 2019 року, майже через 17 місяців від моменту, коли дізналась про порушення свого права.
Надаючи правову оцінку обставинам пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що поважними причинами для поновлення строку на подання адміністративного позову визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Проте, Позивачка як під час звернення до суду, так і в апеляційній скарзі не наводить будь-яких інших обставин і не надає відповідних доказів, які би свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Таким чином, позов ОСОБА_1 поданий після закінчення строку, встановленого  статтею 122 КАС України, з огляду на відсутність доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмовити Позивачці у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та в задоволенні клопотання Відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, з чим погоджується колегія суддів.
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи Позивачки в апеляційній скарзі на те, що залишення позову без розгляду жодним чином не узгоджується з тим, що 13 лютого 2019 року Окружним адміністративним судом м. Києва винесено ухвалу про відкриття провадження, розглянувши клопотання (заяву) від 06 лютого 2019 року про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.
З ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року про відкриття провадження у справі вбачається, що  клопотання Позивачки про поновлення строку звернення до суду  не розглядалось. Також, у вказаній ухвалі зазначено, що вказана позовна заява відповідає вимогам, встановленим ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Підстави для повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.
Частиною 3 статті 123 КАС України визначено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Колегія суддів звертає увагу на те, що  КАС України передбачає обов`язок суду залишити позовну заяву без розгляду, зокрема, у разі визнання судом причин пропуску строку звернення до адміністративного суду неповажними, після відкриття провадження в адміністративній справі, що і було вчинено судом першої інстанції у даній справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням по справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п. 1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції на день винесення оскаржуваної ухвали були всі підстави для залишення позовної заяви   без розгляду у зв`язку з відсутністю доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Положеннями  ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України       за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                 
Оцінюючи доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку спірним обставинам під час винесення судового рішення. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, у апеляційній скарзі не зазначено, а судом першої інстанції правильно застосовано норми законодавства України, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст.   205,  240,  241,   242,   243,   308,   310,   315,   316,   321,   322,  325, 328, 329, 331  Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

      П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,  а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року -   без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
       
Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                                  О.М. Оксененко

Повний текст складено 17.02.2020 року.