ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1412/20 Справа № 175/2529/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 24  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:         
головуючого - Петешенкової М.Ю.
суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Військової Частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року
у цивільній справі за позовом Військової Частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 посилаючись на те, що останній зареєстрований та фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Будинок перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська та закріплений на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 . 
27 листопада 2005 року між Військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 укладено договір найму службового приміщення в будівлі АДРЕСА_2 . Умовами договору передбачено обов`язок ОСОБА_1 вчасно сплачувати квартплату та комунальні послуги шляхом внесення нарахованої суми в касу військової частини. Однак, у зв`язку із неналежним виконанням вищевказаних обов`язків ОСОБА_1 за період з вересня 2013 року по листопад 2015 рік утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка складається із: заборгованості за квартирною платою з вересня 2013 року по листопада 2015 року у розмірі 687,2 грн., заборгованості за зовнішнє освітлення з вересня 2013 року по листопад 2015 року - 294,57 грн., заборгованості із постачання холодної води з вересня 2013 року по листопад 2015 року - 333,15 грн., заборгованості за користування електричною енергією з вересня 2013 року по листопад 2015 року 21 401,99 грн. У добровільному порядку ОСОБА_1 заборгованість не погашає.
На підставі викладеного, Військова частина НОМЕР_1 просила суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за період з вересня 2013 року по листопад 2015 рік у розмірі 22 656,19 грн.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року позов Військової Частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Військової Частини НОМЕР_1 заборгованість з квартирної плати та за комунальні послуги у розмірі 1 314,92 грн., яка складається з наступного: 687,20 грн. - заборгованості з квартирної плати (з відрахуванням суми на ремонт); 294,57 грн. - за загальне освітлення; 333,15 грн. - за холодну воду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у 2013 року ОСОБА_1 отримав службове житло, яким користується та має нараховану економічно обґрунтовану заборгованість за комунальні послуги у період з вересня 2013 року по листопад 2015 року, яка складається із: заборгованості за квартирною платою у розмірі 687,2 грн., заборгованість за зовнішнє освітлення - 294,57 грн., заборгованість із постачання холодної води - 333,15 грн., наявність якої визнано сторонами, та не оспорюється. 
Відмовляючи у стягненні заборгованості за користування електричною енергією в сумі 21 401,99 грн., суд першої інстанції виходив з того, що постачання електричної енергії за період з вересня 2013 року по листопад 2015 року відбувалось за тарифами, встановленими для юридичних осіб (а.с. 9). При цьому, будь-якого обґрунтування та доказів правомірності своїх дій щодо нарахування оплати за тарифами для юридичних осіб, у розумінні вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, позивач суду не надав.
В апеляційній скарзі, Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково відмовив у стягненні заборгованості за користування електричною енергією за період з вересня 2013 року по листопад 2015 року в сумі 21 401,99 грн., з огляду на наступне.
У 2013 році територіальним Південним управлінням внутрішнього аудиту та контролю було проведено аудит фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 . За результатами аудиту було складено Аудиторський звіт про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 від 23 серпня 2013 року № 234/3/2/95/аз.
Аудитом проведених видатків КУВ м. Дніпра на оплату комунальних послуг (електроенергію), спожитих мешканцями житлових будинків (гуртожитків) військової частини НОМЕР_1 встановлено, що постачальною організацією ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» застосовувались тарифи як для категорії споживачів «бюджетна установа» (1,0754-1,2146 грн./кВт), а не як для категорії споживачів «населення». Тому нарахування та відшкодування вартості спожитих мешканцями послуг повинно здійснюватися за тарифом для категорії споживачів «бюджетна установа», а не за тарифом для категорії споживачів «населення».
Таким чином, командування військової частини НОМЕР_1 вважає, що відповідачем не було доведено та надано докази, які б свідчили про те, що нарахування та відшкодування вартості спожитих послуг за електроенергію повинні нараховуватися по тарифам для категорії «населення», що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27 листопада 2005 року між військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира ОСОБА_2 (наймодавець) та військовослужбовцем Збройних Сил України ОСОБА_1 укладено договір найму службового приміщення квартири АДРЕСА_1 . 
Згідно п. 2 договору, наймодавець зобов`язується забезпечувати згідно з законодавством та умовами цього договору своєчасне надання житлово-комунальних послуг належної якості. 
Будинок перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська та закріплений на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 . 
У зв`язку із неналежним виконанням вищевказаних обов`язків ОСОБА_1 за період з вересня 2013 року по листопад 2015 рік утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка складається із: заборгованості за квартирною платою у розмірі 687,2 грн., заборгованості за зовнішнє освітлення - 294,57 грн., заборгованості із постачання холодної води - 333,15 грн., заборгованості за користування електричною енергією - 21 401,99 грн. 
Між сторонами виникли правовідносини з надання комунальних послуг до службового житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .
За нормами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). 
Згідно положень ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог статей 89, 263–264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під розгляду в суді апеляційної інстанції, позивачем не було доведено правомірність нарахування боргу за електроенергію у розмірі 21 401,99 грн.
За таких обставин, коли не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування та відшкодування вартості спожитих мешканцями послуг повинно здійснюватися за тарифом для категорії споживачів «бюджетна установа», а не за тарифом для категорії споживачів «населення». не заслуговують на увагу, оскільки згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України (змагальність сторін, диспозитивність цивільного судочинства) належним чином не підтверджені, були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової Частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида