ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова
Іменем України

20 грудня 2019 року 
м. Харків

справа № 640/842/19 
провадження № 22-ц/818/4024/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - суддя - Тичкової О.Ю.,
суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Садовського К.С., -

у с т а н о в и в:
У січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 14.01.2010 року у розмірі 11 937 грн 88 коп. та судовий збір у розмірі 1921 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.01.2010 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № б/н , відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1 200 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов`язань належним чином не виконав, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 11 937,88 грн, яка станом на 19.12.2018 року складається з: 372,77 грн - заборгованості за тіло кредитом; 1 057,70 грн – заборгованості по процентам за користування кредитом; 9 462,75 грн – заборгованість за пенею, а також штрафів у розмірі 1 044,66 грн, з яких: 500 грн – фіксована частина та 544,66 грн – процентна складова, та судові витрати у розмірі 1 921 грн.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов`язань належним чином не виконав, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 11 937,88 грн, яка станом на 19.12.2018 року складається з: 372,77 грн - заборгованості за тіло кредитом; 1 057,70 грн – заборгованості по процентам за користування кредитом; 9 462,75 грн – заборгованість за пенею, а також штрафів у розмірі 1 044,66 грн, з яких: 500 грн – фіксована частина та 544,66 грн – процентна складова, та судові витрати у розмірі 1 921 грн..

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 4 червня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.01.2010 року у розмірі 11 937,88 грн., з яких: 372,77 грн. - заборгованість за кредитом; 1057,70 грн. - відсотки за користування кредитом; 9462,75 – пеня; 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 544,66 грн. – штраф ( процентна складова). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме: стягнути тіло кредит - 372,77 грн, відсотки - 1057,70 грн, факсована частина штрафу - 500 грн, відсоткова складова штрафу 5% - 101,59, а загалом 2036,06 грн, в іншій частині позову відмовити.

Мотивуючи скаргу зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між ним та Банком у належній формі договору кредиту та надання йому будь – якої суми кредитних коштів. Надані Банком на підтвердження укладення договору Умови та Правила надання банківських послуг відповідач особисто не підписував, зі змістом не ознайомлював. Позивачем не надано доказів того, що саме ці Умови та Правила були узгоджені з ОСОБА_1 при укладенні Договору та саме вони є його складовою частиною. Крім того, відповідач не згодний з розрахунком заборгованості наданим банком щодо штрафів та пені. Банком застосовано подвійне нарахування у вигляді штрафу та пені, що суперечить чинному законодавству щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В письмових поясненнях Шевченко А.О., який діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», наполягає на задоволенні апеляційної скарги та зазначає, що до позовної заяви Банку додані особисто підписані ОСОБА_1 заява від 14.01.2010 та довідка про умови кредитування, що містять дані про базову відсоткову ставку за кредитом (2,5 % на місяць, що дорівнює 30 % річних). За час користування кредитними коштами відсоткова ставка за Договором змінювалась, проте розмір процентів за користування коштами за період з 01.06.2015 по 19.12.2018 за первісною відсотковою ставкою (30%) склав 403 грн 21 коп.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе за договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 937,88 грн. Підписавши заяву відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua), а отже складають Договір про надання банківських послуг. 

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна.

Судовим розглядом встановлено, що 14.01.2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Матеріали справи містять заяву позичальника у якій зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Крім того Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 19.12.2018 року становить 11 937 грн 88 коп., яка складається з 372,77 грн - заборгованості за тіло кредитом; 1 057,70 грн – заборгованості по процентам за користування кредитом; 9 462,75 грн – заборгованість за пенею, а також штрафів у розмірі 1 044,66 грн, з яких: 500 грн – фіксована частина та 544,66 грн – процентна складова.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). 

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріали справи свідчать про те, що у заяві позичальника від 14.01.2010 року процентна ставка за кредитом зазначена у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, в анкеті заяві, яка містить підпис відповідача, зазначено також розмір пені (пеня 1 та пеня 2) за порушення зобов`язань за договором, який становить відповідно базову процентну ставку за користування кредитом/30, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту та 1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 та більше днів при наявності прострочення на суму більше 50 грн., а також розмір штрафів – 500 грн+5%від суми позову.

Отже сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом та пені за порушення зобов`язань за договором.

Згідно з наданим Банком розрахунком вбачається, що під час дії кредитного договору Банком змінювався розмір процентної ставки з 30% в місяць на 34,8% річних, а потім на 43,20% річних таким чином розрахунок заборгованості за процентами складає з первісної процентної ставки 30% річних. Отже, розмір процентів, що підлягає стягненню за період з 01.06.2015 року по 19.12.2018 рік дорівнює 403 грн 21 коп. (а.с. 114 – 115).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту та процентів, стягнути пеню та штрафи.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до наданих позивачем додаткових пояснень розмір пені за порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором становить 1 480 грн 61 коп.

Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту, до якої включено заборгованість за процентами за період з 01.06.2015 року по 19.12.2018 року у розмірі 775 грн. 98 коп., а також 1 480 грн. 61 коп. пені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 4 червня 2019 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (ЄДОПОУ 14360570, ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість кредитним договором від 14 січня 2010 року у розмірі 2 256 (дві тисячі двісті п`ятдесят шість) грн. 59 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2019 року.

Головуючий -                                                                О.Ю.Тичкова

Судді -                                                                        А.В.Котелевець

                                                                               Р.М.Піддубний