Єдиний унікальний номер 236/4830/19 
Номер провадження 22-ц/804/777/20        

            
ПОСТАНОВА      
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року                                                                  м. Бахмут
                                     
Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Азевича В.Б., Новікової Г.В.,
за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 236/4830/19 за позовом ОСОБА_1 до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арештів і заборони за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 грудня 2019 року (суддя Саржевська І.В.), 

                                                        в с т а н о в и в :

04 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби про зняття арештів і заборони, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні АН 728146 від 18 жовтня 2007 року, відкритого відділом ДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку щодо примусового виконання за виконавчим листом у справі № 2-2288/07, виданим 25 липня 2007 року Куйбишевським районним судом м. Донецька, про стягнення матеріальної шкоди, моральної шкоди, витрат по оплаті правової допомоги, витрат по оплаті послуг експерта, судових витрат. Куйбишевський РВ ДВС м. Донецька ГТУЮ в Донецькій області, яким було відкрито виконавче провадження та винесено постанову про накладення арешту, Петровський РВ ДВС м. Донецька ГТУЮ в Донецькій області, яким було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, не мають матеріально-технічної бази та документації для зняття арешту, тому відмовляють позивачу в знятті такого арешту. Вважає, що вказаними обтяженнями порушуються права ОСОБА_1 , передбачені статтею 41 Конституції України. Просив скасувати (припинити) обтяження (арешт нерухомого майна), що накладений постановою відділу ДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку №АН728146 від 18 жовтня 2007 року на невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 , та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження № 22248678, який був зареєстрований П`ятою Донецькою державною нотаріальною конторою 26 жовтня 2007 року за номером обтяження: 5913821 про арешт нерухомого майна.
Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 грудня 2019 року у відкритті провадження у справі за ОСОБА_1 до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арештів і заборони відмовлено на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, роз`яснено, що даний позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
З вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що предмет позову ОСОБА_1 стосується зняття арештів і заборон, що накладені постановою відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м.Донецьку. При цьому позовна заява не містить посилання на оскарження дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби. Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а саме застосовано норми, що стосуються позовної заяви про оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник надав клопотання, згідно якого просить справу розглянути за його відсутності.
Представник відповідача Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що подана позовна заява відноситься до адміністративної юрисдикції за ознаками публічно-правового спору за участю суб`єкта владних повноважень, а тому заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Проте з висновками суду погодитись не можна.
Згідно із пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. 
Згідно із частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Відповідно 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. 
Положеннями статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Згідно із статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Положеннями статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому  пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. 
З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду із цим позовом стало те, що належне на праві власності майно позивача арештовано виконавцем.
Тобто публічно-правовим є спір, коли з позовом звертається особа, яка не є стороною виконавчого провадження, в той час при зверненні з позовом сторони виконавчого провадження такий спір є приватноправовим.
Отже, спір у цій справі не має ознак публічно-правового, оскільки стосується порушеного речового права позивача, який є стороною виконавчого провадження.
За таких обставин суд апеляційної інстанції визнає наведені в апеляційній скарзі доводи обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі передчасним.
Відповідно до пункту  4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Установивши, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали,  що перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржену ухвалу і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 грудня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 лютого 2020 року.

Судді                                                                           І.В. Кішкіна

                                                                                     В.Б. Азевич  

                                                                                     Г.В. Новікова