ПОСТАНОВА
Іменем України

04 лютого 2020 року 
м. Київ
справа №816/5074/14
касаційне провадження №К/9901/26436/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного багатопрофільного підприємства «Технікс» на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2016 (головуючий суддя - Бартош Н.С., судді: Мельнікова Л.В., Донець Л.О.) у справі № 816/5074/14 за позовом Приватного багатопрофільного підприємства «Технікс» до Державної податкової інспекції у                 м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, за участю Прокуратури Полтавської області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 27.04.2016 адміністративний позов Приватного багатопрофільного підприємства «Технікс» до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області задовольнив. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 12.12.2014 № 0001702310 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3735929,00 грн. за основним платежем та 933972,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також від 12.12.2014            № 0001712310 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 2496713,00 грн. за основним платежем та 1248357,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Рішення суду першої інстанції мотивовано ненаданням відповідачем доказів та незазначенням обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій, зокрема, доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про намір сторін ухилитись від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів, або приховування дійсного об`єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. 
Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 07.07.2016 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2016 скасував та прийняв нову - про відмову в задоволенні позовних вимог.
Приватне багатопрофільне підприємство «Технікс» звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2016 та залишити в силі постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2016.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 14.1.181  пункту 14.1     статті 14, пункту 138.2 статті 138, пункту 86.9 статті 86, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 7, 9, 70, 72, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції).  
При цьому зазначає, що реальний характер оспорюваних господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами. 
Крім того, наголошує на тому, що оскаржувані акти індивідуальної дії прийнято відповідачем до моменту надходження відповідного судового рішення (обвинувального вироку або ухвали про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили, стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи), чим порушено приписи         пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку Приватного багатопрофільного підприємства «Технікс» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за період з 01.01.2010 по 31.12.2013, з податку на додану вартість за період з 01.01.2010 по 31.08.2014, інших податків, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.08.2014, результати якої оформлено актом від 03.11.2014    № 6098/16-01-22-07-12/31174870. 
За її наслідками відповідач дійшов, зокрема, висновку про порушення позивачем вимог пункту 138.2 статті 138, пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку за наслідками здійснення господарських операцій з придбання послуг з оренди виробничого обладнання в Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс ресурс плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецхолдинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сістем Енерджі Нью» з огляду на фіктивний характер цих поставок. 
Обґрунтовуючи свою правову позицію, Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області посилалась на ненадання позивачем договорів та товарно-транспортних накладних щодо переміщення орендованого виробничого обладнання, які б підтверджували факт його відвантаження та повернення. Крім того, зазначала, що відповідно до даних інформаційних баз органів доходів і зборів обліковується розбіжність щодо задекларованих позивачем показників у липні 2014 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс ресурс плюс» на суму 957600,00 грн. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецхолдинг» на суму 1539112,53 грн.; зареєстровані податкові накладні на отримання контрагентами Приватного багатопрофільного підприємства «Технікс» бурильного обладнання від підприємств-постачальників відсутні; податкова звітність за будь-які періоди, крім декларацій з податку на додану вартість за липень 2014 року, які подані із запізненням та прийняті «до відома», Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс ресурс плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецхолдинг» з моменту реєстрації не подавалась.
На підставі зазначеного акта перевірки та з огляду на наведені порушення контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.12.2014        № 0001702310, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3735929,00 грн. за основним платежем та 933972,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також податкове повідомлення-рішення від 12.12.2014 № 0001712310, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 2496713,00 грн. за основним платежем та 1248357,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.  
За правилами пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. 
За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум грошових зобов`язань на підставі таких операцій.
Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Разом з тим, за змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У розглядуваному випадку суд апеляційної інстанції на підставі листа Управління Держпраці у Полтавській області від 28.12.2015 № 2104/08-14 встановив, що за позивачем зареєстроване таке обладнання: 1) мобільна бурильна установка ZJ 30 (знята з обліку 16.01.2015); 2) бурова установка ZJ 40 (знята з обліку 24.11.2014);              3) бурова установка ZJ 40 (знята з обліку 24.11.2014).
Відповідно до листа Полтавської філії Державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» від 25.03.2016 № 2/149 протягом 2013 - 2014 років Приватним багатопрофільним підприємством «Технікс» проводились державні технічні огляди мобільних бурових установок, що підтверджується актами від 24.07.2013 та від 29.07.2014.
Тобто, на момент укладення та виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс ресурс плюс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецхолдинг», Товариством з обмеженою відповідальністю «Сістем Енерджі Нью» договорів за позивачем було зареєстроване обладнання, яке є аналогічним тому, що було предметом договорів оренди обладнання, укладених із вказаними контрагентами.
Крім того, Харківським апеляційним адміністративним судом встановлено, що дозволи на виконання робіт та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковування підвищеної небезпеки в охоплений перевіркою період Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінанси ресурс плюс» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрспецхолдинг» не видавались. Ідентифікація, облік та декларування об`єктів підвищеної небезпеки за цими юридичними особами Головним управлінням Держпраці, Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві не здійснювались. За Товариством з обмеженою відповідальністю «Систем Енерджи Нью», Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанси ресурс плюс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецхолдинг» великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, не зареєстровано.
Наведені обставини в сукупності з доводами органу доходів і зборів, викладеними в акті перевірки, свідчать про фіктивний характер господарських операцій, здійснених позивачем із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс ресурс плюс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецхолдинг», Товариством з обмеженою відповідальністю «Сістем Енерджі Нью», що, в свою чергу, виключає можливість відображення таких операцій у його податковому обліку.
Щодо доводів Приватного багатопрофільного підприємства «Технікс» про прийняття розглядуваних актів індивідуальної дії з порушенням приписів пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), то за змістом цієї норм, в разі якщо грошове зобов`язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи-підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.
Отже, наведене в указаній нормі обмеження щодо прийняття актів індивідуальної дії після отримання судового рішення в кримінальному провадженні стосується лише випадків порушення кримінального провадження відносно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи), щодо якого призначено перевірку.
Утім, у кримінальному провадженні № 42014000000000076, в рамках якого призначено розглядуваний контрольний захід, не розслідувалось кримінальне правопорушення стосовно посадових осіб Приватного багатопрофільного підприємства «Технікс», а тому положення пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в даному випадку не застосовується. 
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Приватного багатопрофільного підприємства «Технікс» без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного багатопрофільного підприємства «Технікс» залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2016 у справі № 816/5074/14 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк