Постанова
Іменем України                                  
 
20 листопада 2019 року                               
м. Київ                                                               
                                                                                                                                    
справа № 343/2131/16-ц
 
провадження № 61-16975св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Главач Ярослав Антонович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2016 року у складі судді                Тураша В. А. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області              від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Васильковського В. М., Девляшевського В. А., Ясеновенко Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції (далі - держаний виконавець) Главача Я. А. про закінчення виконавчого провадження                        ВП № 17870818 від 17 березня 2014 року.
 
Скарга мотивована тим, що 17 березня 2014 року державний виконавець незаконно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження                    ВП № 17870818 щодо стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно на утримання сина -                  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі смертю боржника ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки на час смерті він мав заборгованість по аліментах, а його майно успадкували спадкоємці.
Вважала, що державний виконавець повинен був залучити до виконавчого провадження правонаступників померлого боржника.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати постанову державного виконавця від 17 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження неправомірною та скасувати її.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області                        від 01 грудня 2016 року ОСОБА_1 поновлено строк для подачі скарги.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Главача Я. А. про закінчення виконавчого провадження ВП № 17870818 від 17 березня 2014 року відмовлено.
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що покладений на ОСОБА_4 судовим рішенням обов`язок по сплаті аліментів нерозривно пов`язаний з його особою, що виключає правонаступництво у виниклих між ним і ОСОБА_1 правовідносинах. Питання про стягнення заборгованості по аліментах, яка виникла на момент смерті ОСОБА_4 , може бути вирішено ОСОБА_1 у передбаченому статтею 1281 ЦК України порядку. Тому, підстав для скасування оскаржуваної постанови з тих мотивів, що на час її винесення державний виконавець не пересвідчився у відсутності правонаступників боржника, суд не вбачав.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня                    2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2016 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивована тим, що районний суд правильно визначився з виниклими правовідносинами та ухвалив законне, обґрунтоване і правильне судове рішення. Апеляційний суд вказав, що смерть батька припиняє його обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні скарги та у цій частині ухвалити нове судове рішення по суті питання, зазначеного у скарзі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги, у зв`язку з тим, що спірні правовідносини нерозривно пов`язані з особою боржника та в них неможливе правонаступництво, не врахувавши, що на час смерті ОСОБА_4 у нього існувала заборгованість зі сплати аліментів.
 
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу   Лідовцю Р. А.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області                        від 22 лютого 2010 року у справі № 2-193/2010р вирішено стягнути з              ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочати              з 19 січня 2010 року і проводити до повноліття дитини. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягало до негайного виконання .
 
24 лютого 2010 року Долинським районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист № 2-193/2010р на підставі вказаного рішення.
 
Постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10 березня 2010 року за виконавчим листом № 2-193, виданим 24 лютого 2010 року, відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа.
 
Після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , остання змінила прізвище на « Яремків ».
 
Боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12 лютого 2014 року серії НОМЕР_1 (а. с.17).
 
Станом на 10 лютого 2014 року заборгованість ОСОБА_4 за виконавчим листом № 2-193 від 24 лютого 2010 року, виданим Долинським районним судом, становить 5024,59 грн, що підтверджується довідкою від 17 лютого 2014 року № 200/04-41 (а.с.16).
 
Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Главача Я. А.                      від 17 березня 2014 року було закінчено вказане виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-193, виданого 24 лютого 2010 року Долинським районним судом Івано-Франківської області, у зв`язку із смертю боржника (а. с. 7).
 
Рішенням Долинського районного суду від 30 вересня 2016 року у справі            № 343/2101/15-ц позов ОСОБА_8 до ОСОБА_1 ,                  ОСОБА_9 , ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено.
Визнано за ОСОБА_8 право власності на 3/8 частки домоволодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку, стайні, стодоли, гаражу, вбиральні, криниці, воріт і огорожі, та належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 
Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/4 частину будинковолодіння у порядку спадкування за законом задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частки домоволодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку, стайні, стодоли, гаражу, вбиральні, криниці, воріт і огорожі, та належало померлому                        ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 
Рішення набрало законної сили 26 жовтня 2016 року
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод           1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
 
Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
 
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції на час вчинення виконавчих дій) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
 
У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником (частина п`ята статті 8 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі, зокрема, смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.
 
Виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктами 1  і 2 частини першої статті 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника або призначення опікуна недієздатному боржникові (пунктом 1 частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва (пункт 3 частини першої  статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
 
Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій не врахували наведених норм права, не взяли до уваги того, що на час смерті боржника -  ОСОБА_4 , у нього існував борг по сплаті аліментів у розмірі 5 024,59 грн у рамках виконавчого провадження, у якому було винесено спірну постанову, тому спірні правовідносини, в частині вказаного боргу, допускають правонаступництво та держаний виконавець неправомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження                    ВП № 1787081 без його зупинення у порядку статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Суди попередніх інстанцій правильно вказали, що покладений на                  ОСОБА_4 судовим рішенням обов`язок по сплаті аліментів був нерозривно пов`язаний з його особою, смерть батька припиняє його обов`язок по утриманню дитини та до спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить, проте це не стосується боргу, який утворився у померлого боржника до його смерті, а відноситься до подальшої сплати аліментів, після його смерті.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 387 ЦПК України 2004 року за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Оскільки обставини справи судами попередніх інстанцій були встановлені повністю та немає необхідності для встановлення нових, проте судом першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, було ухвалено судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області                       від 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року скасувати.
 
Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Главача Ярослава Антоновича задовольнити.
 
Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Главача Ярослава Антоновича від 17 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 17870818 про стягнення з  ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_1  аліментів           у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк